ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1960/24 Справа № 187/332/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, українець, громадянин України, освіта середня - спеціальна, не працюючий, не одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

07 липня 2009 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 198 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

19 лютого 2010 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий термін покарання 3 місяці за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2009 року та призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. 12 лютого 2013 року звільнений від відбування покарання умовно - достроково, невідбутий строк покарання 3 місяці 15 днів;

15 вересня 2017 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі;

- за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю скоєних кримінальних правопорушень у виді 12 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком у виді 12 років позбавлення волі частково, у виді 1 (одного) року позбавлення волі, приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з дня затримання - з 04 грудня 2018 року по дату набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.12.2018, близько 19 години, ОСОБА_8 прибув на територію домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де перебуваючи в спальній кімнаті будинку за вищевказаною адресою, під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_11 , маючи умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, тримаючи в руці ніж, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, умисно наніс ним останній 2 удари в область грудної клітини - передню і ліву бічні поверхні, 2 удари в область обличчя і шиї - зліва та 3 удари в область лівої руки.

Продовжуючи свої злочинні дії та діючи на досягнення злочинного результату, ОСОБА_8 , тримаючи в правій руці дерев`яний стілець, умисно наніс ним ОСОБА_11 один удар по голові, внаслідок чого остання втратила рівновагу, а стілець розломився на фрагменти. Після чого ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи на досягнення злочинного результату, а саме заподіяння смерті ОСОБА_11 , тримаючи у правій руці фрагмент дерев`яної ніжки стільця з металевим болтом на кінці, умисно наніс нею останній близько 5 ударів в область обличчя та правої скронево - тім`яної області, від яких ОСОБА_11 втратила рівновагу та впала на підлогу, після чого ОСОБА_8 наніс останній близько 5 ударів ногою, взутою у взуття в область тулубу та черева, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження, внаслідок яких настала її смерть.

На тілі трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді поєднаної комбінованої травми тіла: відкрита черепно-мозкова травма: багато уламкові переломи кісток склепіння і основи черепа, розсіяні субарахноїдальні крововиливи; крововилив у шлуночки мозку; ділянки забиття речовини головного мозку; інфільтруючий крововилив у товщі м`яких тканин голови з внутрішньої сторони у лівій лобно-тім`яній правій лобно-тім`яно-скроневій області; садна обличчя. Забиті рани голови. Уламковий перелом кісток носа. Повний відрив верхньої щелепи. Перелом нижньої щелепи в області кута її зліва. Колото-різана рана шиї зліва. Закрита травма грудної клітини: множинні переломи ребер - зліва переломи ребер з ушкодженням лівої легені і пристінкової плеври та міжреберних м`язів - 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 по передній пахвовій лінії. По задній пахвовій ліній - 3, 4, 5, 8, 9, 10 ребер та по навколо хребтовій лінії 6, 7, 8, 9 ребер. Інфільтруючий крововилив у м`які тканини грудної клітини по задньо-бічній її поверхні зліва. Переломи ребер праворуч - 3, 4, 5 по передній пахвовій лінії без пошкодження плеври. Множинні садна грудної клітки. Відкрите колото-різане поранення грудної клітки зліва з наскрізним ушкодженням верхньої долі лівої легені. Лівосторонній гемоторакс (750 мл). Колото-різана рана грудної клітки, проникаюча в переднє середостіння. Закрита травма черева: внутрішньо шкіряний крововилив по лівій бічній поверхні черева з крововиливом у підлеглі м`які тканини; розриви та ділянка розмозження тканини печінки; крововилив у черевну порожнину (150 мл). Множинні садна черева. Колото-різані рани лівого плеча, лівого передпліччя (дві).

Всі вищевказані тілесні ушкодження, виявлені на тілі трупа ОСОБА_11 , відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала 01 грудня 2018 року у проміжок часу приблизно з 19 по 20 годину, внаслідок поєднаної комбінованої травми тіла, яка супроводжувалася численними переломами кісток основи і склепіння черепа, ребер та пошкодженням внутрішніх органів, зовнішньою та внутрішньою кровотечами та ускладнилася розвитком шоку.

Продовжуючи свої протиправні дії, 01 грудня 2018 року, близько 19 години 05 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у спальній кімнаті будинку, за місцем мешкання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , будучи особою яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого ст. 116-118 КК України, помітив ОСОБА_10 , який встав з дивана та направився в його напрямку, де під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_10 , у ОСОБА_8 раптово виник умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел та діючи на досягнення злочинного результату, а саме заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, тримаючи у правій руці фрагмент дерев`яної ніжки стільця з металевим болтом на кінці, умисно наніс ним останньому близько 15 ударів по голові, близько 3 ударів по тулубу, близько 8 ударів по верхнім кінцівкам та близько 2 ударів по нижнім кінцівкам, від яких останній втратив рівновагу та впав на диван, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, внаслідок яких настала його смерть.

На тілі трупа ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: вдавлений уламковий перелом кісток склепіння черепу у лобній області з пошкодженням оболонок та речовини головного мозку, перелом кісток основи черепу, розповсюдженні крововиливи під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, крововилив у шлуночки мозку; забиті рани голови (кількістю до 15) з крововиливами у м`які тканини голови з внутрішньої сторони відповідно їм; масивний синець обличчя, садна голови. Перелом кісток носа і решітчастої кістки. Відрив верхньої щелепи, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та стоять у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Крім того, на тілі трупа ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому 3-го ребра праворуч по передньопахвовій лінії, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як, зазвичай, викликає розлад здоров`я на термін, більш як 21 день та тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тулуба і кінцівок, забитих ран лівого передпліччя, правого ліктя, масивних синців лівого плеча і передпліччя, саден - правого передпліччя тильної поверхні, правої кисті тильної поверхні, правого плеча спереду, правого ліктьового суглоба зовнішньої поверхні, внутрішньої поверхні лівого коліна та правого коліна передньої поверхні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_10 настала 01 грудня 2018 року у проміжок часу приблизно з 19 години по 20 годину, від відкритої черепно-мозкової травми, з переломом кісток склепіння та основи черепу з порушенням цілісності оболонок і речовини головного мозку та крововиливами під оболонки, в шлуночки та речовину головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України - покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання , призначеного за попереднім вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки, більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судом першої інстанції було призначено занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, даним про особу обвинуваченого та обставинам кримінального провадження. Зокрема, прокурор вважає що поза належною увагою суду залишився той факт, що обвинувачений вчинив умисно ціничне вбивство двох осіб, в ході судового провадження вину у вчиненні злочину не визнав, даний злочин вчинив в період відбуття покарання за попереднім вироком, раніше неодноразово судимий.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисник проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, вказав, що дана кримінальна справа дві була на розгляді в суді першої інстанції, і обидва рази суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, як про це просить прокурор, захисник не вбачає.

Обвинувачений підтримав свого захисника, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, прокурором не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання та обрав для обвинуваченого остаточне покарання у виді строкового позбавлення волі, з чим погоджується колегія суддів і не вбачає правових підстав для призначення ОСОБА_8 такого найсуворішого виду покарання як довічне позбавлення волі.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються, як особливо тяжкі злочини, характер кримінальних правопорушень, які пов`язані із злочинами проти життя та здоров`я особи, та які виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, та в умисному вбивстві, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого ст. ст. 116-118 КК України, та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних злочинів.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, нові злочини проти життя та здоров`я особи вчинив в період іспитового строку, не одружений та не працює, що свідчить про соціально девіантний спосіб життя обвинуваченого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно, на утриманні має малолітню дитину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочинів, який вину не визнав, щиро не розкаявся.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вважає рецидив злочинів. Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують обвинуваченому покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Врахувавши всі вищенаведені обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання - рецидив злочинів, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, яке повністю відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_8 найсуворішого виду покарання - довічного позбавлення волі, оскільки не вбачає правових підстав, з яких можна було б дійти беззаперечного висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при відбутті покарання у виді строкового позбавлення волі. Також, колегія суддів звертає увагу, що покарання у виді довічного позбавлення волі є найвищою мірою кримінального покарання, і, виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації, його призначення за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу винного, а також, має бути необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів (ст. ст. 50, 65 КК України та п. п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»). Обране судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання у виді строкового позбавлення волі колегія суддів вважає не тільки таким, що відповідатиме принципам співмірності і індивідуалізації, а й таким, що буде додатковим стимулюючим фактором для досягнення мети покарання, оскільки усвідомлення обвинуваченим строковості призначеного покарання спонукатиме ОСОБА_8 по закінченню строку відбуття покарання до соціалізації у суспільстві як законослухняного громадянина.

При цьому, залишаючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання без змін, колегія суддів враховує ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2023 року, в якій суд апеляційної інстанції вважав попередній вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року відносно ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000646 в частині призначеного остаточного покарання у виді 13 років позбавлення волі обґрунтованим, відповідним ступеню тяжкості вчинених злочинів, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого. Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно - правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4