ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2122/24 Справа № 242/2728/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м.Кривий Ріг

24.07.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 09.09.2021р., яким обвинувачену

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце мешкання АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор»

визнано винуватою за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

обвинуваченої (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

потерпілої (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Вирок суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник:

- вважає вирок незаконним, таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність;

- зазначає, що показаннями потерпілих, свідків в судовому засіданні підтверджується, що потерпілий систематично вживав спиртні напої, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав обвинувачену, бив її, про що вона неодноразово скаржилась сестрі потерпілого та свідкам; до події потерпілий близько двох тижнів вживав спиртні напої; не давав обвинуваченій спати, до тих пір, поки вона не принесе йому горілку; в день події 01.03.2021р. близько 00:30год. потерпілий розбудив обвинувачену, вимагав дати йому горілку; виникла сварка, та він штовхнув обвинувачену з дивана;

- вказує, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи обвинувачена в період вчинення кримінального правопорушення перебувала у станні вираженого емоційного напруження ( стресу), який істотним чином вплинув на її поведінку, проте судом першої інстанції не враховано у вироку напруження ( стресу) обвинуваченої, під впливом якого вона перебувала на час вчинення злочину, а також не враховано, що вчиненню злочину передувала протиправна систематична поведінка потерпілого, та саме ці обставини спричинили такий стан обвинуваченої;

- вважає, що дії обвинуваченої необхідно кваліфікувати за ст. 116 КК України, як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстким погодженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності систематичного характер у такого поводження з боку потерпілого, тому суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку;

- підкреслює, що суд першої інстанції при обранні міри покарання обвинуваченій не врахував неправомірну поведінку потерпілого та призначив надто суворе покарання, хоч воно не виходить за межі санкції за ч.1 ст.115 КК України, що також є підставою для скасування вироку;

- прохає вирок скасувати в частині доведеності винуватості обвинуваченої, кваліфікації її дій та призначеного покарання, та визнати її винуватою за ст. 116 КК України, призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, або змінити призначене покарання за ч.1 ст. 115 КК України шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та прохали про її задоволення, позицію прокурора та потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, прохали вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції обвинувачену визнано винуватою у тому, що вона 01.03.2021р. близько 00:30год. перебувала за місцем проживання за в АДРЕСА_1 разом з потерпілим ОСОБА_10 , з яким проживала однією сім`єю. В зазначений час між обвинуваченою та потерпілим відбулась сварка, під час якої потерпілий знаходячись у стані алкогольного сп`яніння словесно ображав її та штовхав. В цей час у обвинуваченої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя потерпілого.

З метою реалізації вказаного протиправного умислу обвинувачена, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільні небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого, та бажаючи їх настання, взяла дерев`яну скалку для тіста, яка знаходилась у кухні та, повернувшись до спальні, завдала нею потерпілому, який лежав на ліжку, не менше дев`ятнадцяти ударів в область голови, правого та лівого передпліччя, правої пахви.

Внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забитих ран надбрівної області справа, чола в центрі, справа та зліва, тім`яної області в центрі, справа та зліва, потиличної області справа, розтрощення м`яких покровів голови, обширні крововиливи в м`яких покровах голови, крововилив над твердою мозковою оболонкою головного мозку в проекції передньої черепної ямки справа (3 мл), перелом верхньої стінки орбіти правого ока, ознаки масивної зовнішньої кровотечі (в порожнині серця та великих судин невелика кількість темної, рідкої крові, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів), синців надбрівної області справа, верхнього повіка правого ока, правого та лівого передпліччя, області правої пахви, які у своїй сукупності, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Причиною смерті потерпілого стала тупа травма голови з множинними забитими ранами голови та обличчя, що призвело до масивної зовнішньої кровотечі та розвитку геморагічного шоку, набряку легенів і головного мозку.

Після цього обвинувачена на покривалі витягла потерпілого з спальні на балкон зазначеної квартири, де залишила.

Смерть потерпілого настала не менш чим за 24 години, до моменту дослідження його трупу в морзі (02.03.21р. 09.30).

Дії обвинуваченої кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обвинувачена в судовому засіданні вину визнала частково, при цьому підтвердила, механізм та кількість заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому, які зазначені в обвинувальному акті. Також обвинувачена підтвердила, що вона наносила удари потерпілому дерев`яною скалкою в момент, коли потерпілий лежав на ліжку у спальній кімнаті. Потерпілий помер на балконі після заподіяння йому тілесних ушкоджень. При цьому вона не надавала потерпілому медичну допомогу, також не викликала потерпілому швидку допомогу. Вона не планувала та не бажала вбивати потерпілого. Обвинувачена визнала частково цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, та у повному обсязі в частині відшкодування моральної шкоди. Вона дуже шкодує за свій вчинок, прохала вибачення у потерпілих.

Суд першої інстанції при встановленні фактичних обставин справи та обґрунтування висновку про винуватість обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України безпосередньо дослідив, оцінив та поклав такі докази:

- протокол огляду місця події від 01.03.2021р. з фото таблицею та відеофіксацією, яким підтверджується, що в присутності двох понятих, був оглянутий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , де виявлений труп потерпілого з тілесними ушкодженнями, а також виявлені та вилучені знаряддя злочину скалку дерев`яну, довжиною 15см та діаметром 5см, сліди злочину - змиви бурого кольору з окрашеної поверхні дверної лутки міжкімнатної двері зали з правого боку, з поверхні екрану телевізору спальній кімнаті, з короба міжкімнатної двері зали, фрагментів волосся розміром 4,5х1 см, виявлений на дивані в спальній кімнаті, виріз матеріалу кобилки дивану в центральній його частині з нашаруванням речовини бурого кольору зі спальної кімнати, виріз матеріалу коврової доріжки з нашаруванням речовини бурого кольору в коридорі, чоловічу тільняшку та червону футболку з плямами речовини бурого кольору;

- протокол затримання обвинуваченої від 01.03.2021р., яким підтверджується, що у неї під час затримання були виявлений та вилучений особистий одяг - легінси (штани) тканеві синього кольору з різнокольоровим принтом та написом білого кольору «UNSTOPPABLE», футболку різнокольорову у смугу рожевого, жовтого, білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору;

- висновок СМЕ № 43 від 01.03.2021р., яким підтверджується, що при обстеженні обвинуваченої виявлені синці правого та лівого стегон, які утворились від дій тупих предметів за 6-8 діб до моменту освідоцтва, які як окремо, так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень та до події вказаних обвинуваченою, 01.03.2021 року відношення не мають.

- висновок СМЕ № 50 від 09.04.2021р., яким підтверджується, що при обстеженні трупа потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитих ран надбровної області справа, чола в центрі, справа та зліва, тім`яної області в центрі, справа та зліва, потиличної області справа, розтрощення м`яких покровів голови, обширні крововиливи в м`яких покровах голови, крововилив над твердою мозковою оболонкою головного мозку в проекції передньої черепної ямки справа (3 мл.), перелом верхньої стінки орбіти правого ока, ознаки масивної зовнішньої кровотечі (в порожнині серця та великих судин невелика кількість темної, рідкої крові, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів), синців надбровної області справа, верхнього повіка правого ока, правого та лівого передпліччя, області правої пахви. Вказані тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті, не менш чим від 19-ти ударів тупим предметом, з найбільш ймовірно, циліндричною контактуючою поверхнею, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Причиною смерті потерпілого стала тупа травма голови з множинними забитими ранами голови та обличчя, що призвело до масивної зовнішньої кровотечі та розвитку геморагічного шоку, набряку легенів і головного мозку. Смерть потерпілого настала не менш чим за 24 години, до моменту дослідження його трупу в морзі (02.03.21р. 09.30);

- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № КСЕ-19/111-21/10766-БД від 05.05.2021р, яким підтверджується виявлення на футболці різнокольоровій крові людини, генетичні ознаки (ДНК- профілі) слідів крові збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові трупа потерпілого та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові обвинуваченої.

У змивах з екрану телевізора, з порогу міжкімнатних дверей зали, поверхні дерев`яної лутки міжкімнатних дверей зали с правої сторони, на фрагменті волосся, тільняшці виявлена кров людини та клітини з ядрами; встановлені генетичні ознаки на вказаних предметах, які збігаються між собою та з генетичними ознаками зразків крові трупа потерпілого, та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові обвинуваченої;

- висновок судово-психіатричної експертизи № 134 від 23.03.2021р., яким підтверджується, що обвинувачена в період часу інкримінованого діяння та даного обстеження не страждала будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, недоумством, іншим хворобливим станом, Була психічно здоровою людиною, за своїм психічним станом могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, в тимчасово хворобливому розладі душевної діяльності не знаходилась. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. В період вчинення кримінального правопорушення обвинувачена не перебувала в стані фізіологічного афекту, однак перебувала у стані вираженого емоційного напруження (стресу), який істотним чином вплинув на її поведінку;

- показання потерпілої ОСОБА_11 сестри потерпілого, неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 дочки потерпілого, законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 , колишньої дружини потерпілого, які підтвердили в судовому засіданні , що потерпілий і зловживав спиртними напоями, Однак не вів себе агресивно у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачена мешкала разом з потерпілим у цивільному шлюбі приблизно 5 років, переймалась, щоб він не вживав спиртні напої, вони періодично сварились та потім мирились. Всі вони не були очевидцями події кримінального правопорушення, та дізнались про те, що обвинувачена вбила потерпілого зі слів інших осіб.

Так сестрі потерпілого вранці 01.03.2021 року подзвонив син, оскільки почув що обвинувачена вбила потерпілого. Обвинувачена напередодні приходила до неї та скаржилась на потерпілого, що він знов в алкогольному запої, та в неї нема сил терпіти, та вона вб`є його скалкою. Після сина їй подзвонила ОСОБА_12 та повідомила, що обвинувачена вбила потерпілого, про що вона дізналась від знайомих. Син потерпілої пішов до квартири брата та побачив потерпілого, який лежав на балконі, вкритий килимом. Дочка потерпілого бачила його 25.02.2021 року, коли прийшла до нього в гості, про його вбивство дізналась від матері ОСОБА_12 .

Всі троє потерпілих прохали суд призначити обвинуваченій суворе покарання.

- показання свідка ОСОБА_13 - знайомої обвинуваченої та потерпілого, яка у судовому засіданні підтвердила, що обвинувачена особисто розповідала про їх сварки з потерпілим, що потерпілий лупцював обвинувачену, на тілі обвинуваченої були синці та порізи, проте на наступний день вони мирилися. Напередодні події обвинувачена прийшла до неї на роботу та розповіла, що потерпілий 10 днів знаходиться у запої та словесно її ображає. В день події обвинувачена знов прийшла до неї та повідомила, що вбила потерпілого скалкою. Вона сказала обвинуваченій, щоб та викликала поліцію, на що обвинувачена відповідала, що не хоче сісти у в`язницю, а потім пішла. Через 10 хвилин вона подзвонила обвинуваченій та запитала її, чи викликала вона поліцію, на що та відповіла, що нікому не дзвонила та взагалі пішла з квартири. Вона сама подзвонила дільничному та розповіла про те, що обвинувачена вбила потерпілого.

- показання свідка ОСОБА_14 сусідки обвинуваченої та потерпілої, яка в судовому засіданні підтвердила що не бачила та не чула сварок між обвинуваченою та потерпілим. Одного разу бачила обвинувачену з синцем. Вона чула від сусідів чула, що потерпілий періодично ображав обвинувачену, коли був в запої. Обвинувачена також розповідала їй, що потерпілий перебуває в алкогольному запої. В день події на початку 10:00год, вона бачила через вікно своєї квартири обвинувачену, яка йшла зі сторони магазину до напрямку свого будинку. Через 30-40 хв. побачила, як біля під`їзду стояла поліція. Про подію вона дізналась від колишньої дружини потерпілого, яка сиділа на лавці біля під`їзду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд першої інстанції перевірив показання обвинуваченої щодо відсутності у неї бажання вбивати потерпілого, проаналізувавши та дослідивши їх зміст з позиції повноти, несуперечності, логічної послідовності, дійшов висновку про їх недостовірність, оскільки вони є неповними та непослідовними у викладенні фактичних обставин справи, в них наявні суттєві протиріччя та вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які в свою чергу спростовують показання обвинуваченої, надані ним в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції доведена подія кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме час, місце, спосіб та всі обставини вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, що підтверджується формулюванням обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, з конкретним зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, також зазначена форма вини та мотив вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтував обвинувачення, визнаного судом доведеним, конкретними доказами. При цьому суд першої інстанції надав аналіз сукупності усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченої, як при проведенні досудового розслідування, так і в судовому засіданні, у висновках численних експертиз та інших досліджених доказах.

Крім того судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції в основу обвинувального вироку щодо обвинуваченої покладені лише достовірні докази, безпосередньо досліджені ним у судовому засіданні, та яким була надана остаточна оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності після всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначені висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів викладені у оскаржуваному вироку в точних і категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття судом першої інстанції одних доказів та відхилення інших вмотивовано.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку вмотивовані висновки щодо кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою, її винуватість у вчиненні цього кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, шляхом зіставлення ознак установленого судом злочинного діяння і ознак відповідного кримінального правопорушення, передбаченого статтею кримінального закону та його частиною та сформульований висновок про їх відповідність.

Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуваний вирок з точки зору законності та обґрунтованості, оцінив його відповідність нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказів та дійшов до таких висновків.

01.03.2021р. близько 00:30год. обвинувачена знаходилась за місцем мешкання у кв. АДРЕСА_2 , діючи умисно, з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки між нею та потерпілим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, ображав її, штовхав, з метою умисного протиправного позбавлення життя потерпілого, нанесла не менше дев`ятнадцяти ударів дерев`яною скалкою для тіста, яку взяла на кухні, в область голови, правого та лівого передпліччя, правої пахви потерпілого, який лежав на ліжку в спальні, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Після цього обвинувачена на покривалі витягла потерпілого із спальні на балкон, залишивши його там, та покинула місце кримінального правопорушення.

Смерть потерпілого настала не менш чим за 24 години до моменту дослідження його трупу в морзі ( 02.03.2021р. 09:30)

Причиною смерті потерпілого стала тупа травма голови з множинними забитими ранами голови та обличчя, що призвело до масивної зовнішньої крововтрати та розвитку геморагічного шоку, набряку легенів та головного мозку.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні умисного вбивства за ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які були безпосередньо дослідженні, оцінені судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції, які не мають протиріч та узгоджуються між собою, також спростовують показання обвинуваченої в судовому засіданні про відсутність умислу на умисне вбивство потерпілого.

При цьому суд першої інстанції надав правильну оцінку зазначеним показанням обвинуваченої, як таким, що суперечать сукупності зібраних доказів по справі, не узгоджуються з ними, мають на меті намагання пом`якшити відповідальність за вчинене вбивство потерпілого.

Так винуватість обвинуваченої в умисному вбивстві потерпілої підтверджується:

- протоколом огляду місця вчинення злочину, під час якого виявлено труп потерпілого з ознаками насильницької смерті, виявлене та вилучене знаряддя вчинення злочину - дерев`яна скалка для тіста довжиною близько 45 см., діаметром робочої поверхні приблизно 5 см.;

- протоколом затримання обвинуваченої, виявленими та вилученими речами обвинуваченої із слідами крові потерпілого на них;

- численними висновками судово-медичних експертиз трупу потерпілого щодо виявлених тілесних ушкоджень та їх тяжкості, множинності, механізму їх заподіяння можливим предметом, яким могли бути заподіяні зазначені тілесні ушкодження, причини смерті потерпілого, наявність причинно-наслідкового зв`язку між наявними тілесними ушкодженнями у потерпілого та її смертю;

- визнавальними показаннями обвинуваченої судовому засіданні про нанесення потерпілому багаточисельних ударів дерев`яною скалки в область голови та тулуба при фактичних обставинах, встановлених судом першої інстанції;

- показаннями потерпілої ОСОБА_15 ЛМ в судовому засіданні про те, що напередодні вбивства потерпілого обвинувачена приходила до неї, скаржилась на потерпілого, що він знов в запої, повідомила що в неї немає сил це терпіти, та що вона вб`є потерпілого скалкою;

- показаннями свідків ОСОБА_13 - знайомої обвинуваченої та потерпілого в судовому засіданні, що обвинувачена в день події вранці дзвонила по телефону скаржилася на потерпілого, потім подзвонила в двері її квартири та повідомила, що вбила потерпілого скалкою, повідомляти поліцію про це обвинувачена не бажала, взагалі пішла з будинку, після чого свідок сама подзвонила до поліції та повідомила про подію злочину.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Дії обвинуваченої виразились у нанесенні із значної силою багаточисельних ударів дерев`яною скалкою в область життєво важливого органу - голови потерпілого, також область тулубу потерпілого, що призвело до заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень в область голови та обличчя, небезпечних для життя, що призвело до тупої травми голови з множинними забійними ранами голови та обличчя, масивної зовнішньої кровотечі, розвитку геморагічного шоку, набряку легенів та головного мозку від чого настала смерть потерпілого.

Між вказаними вище злочинними діяннями обвинуваченої ОСОБА_7 та смертю потерпілого є причинний зв`язок.

Обвинувачена ОСОБА_7 вчинила умисне вбивство потерпілого з прямим умислом, оскільки наносячи із значною силою багаточислені удари дерев`яною скалкою в область життєво важливого органу - голову потерпілої, усвідомлювала суспільне небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого, який при цьому лежав на ліжку у приміщенні спальні, та бажала настання смерті потерпілого.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про умисел обвинуваченої врахував сукупність всіх обставин вчиненого нею діяння, а саме спосіб, знаряддя злочину, багаточислену кількість ударів, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій обвинуваченої, поведінку обвинуваченої та потерпілого, що передувала вбивству та поведінку обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення, їх стосунки.

Так обвинувачена та потерпілий до події на протязі п`яти років перебували у цивільному шлюбі, мешкали разом в квартирі, де відбулась подія кримінального правопорушення. Між ними виникали нетривалі сварки на ґрунті зловживання потерпілим алкогольними напоями, які закінчувались примиренням. Напередодні події кримінального правопорушення обвинувачена поскаржилась сестрі потерпілого, що він знов в алкогольному запої, у неї немає сил це терпіти, та вона вб`є потерпілого скалкою. В день події кримінального правопорушення 01.03.2021р. Вночі між обвинуваченою та потерпілим, який перебував в стані алкогольного сп`яніння відбулася сварка, під час якої потерпілий ображав обвинувачену, штовхав, після чого ліг на ліжко у спальній кімнаті. В цей час обвинувачена, діючи умисно, на ґрунті виниклих неприязних відносин, взяла в приміщенні кухні дерев`яну скалку для тіста, пішла до спальної кімнати, де лежав на ліжку потерпілий, та нанесла цією скалкою лежачому потерпілому багаточисельні удари в область голови та тулубу. Після чого обвинувачена витягла потерпілого на покривалі зі спальні на балкон, залишила його там, та одразу покинула квартиру оскільки подальша доля потерпілого їй була байдужа.

При цьому в обґрунтування своїх висновків про винуватість обвинуваченої суд першої інстанції поклав її особисті показання про обставини умисного вбивства потерпілого, які були надані нею одразу після затримання, при проведенні досудового розслідування та в суді у присутності захисника. Так обвинувачена надала послідовні показання про механізм нанесення нею ударів потерпілому, про знаряддя злочину, за допомогою якого наносились удари, кількість ударів, їх силу, послідовність та локалізацію.

Зазначені показання обвинуваченої про нанесення нею особисто багаточисельних ударів дерев`яною скалкою в область життєво важливого органу - голову потерпілого та тулуб потерпілого, узгоджується з висновком СМЕ трупу потерпілого про механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень в область голови, несумісних з життям, причину смерті потерпілого, а також з висновком судово-молекулярно-генетичної експертизи про наявність крові людини, генетичні ознаки (ДНК профіль) слідів крові якої збігається між собою та з генетичним ознаками крові потерпілого на футболці різнокольоровій, у яку була одягнута обвинувачена в день події, а також численних змивах з екрану телевізора, порогу лутки дверей, фрагментів волосся, тільняшці, без збігу з генетичними ознаками зразків крові обвинуваченої.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про належність наведених вище доказів, покладених на підтвердження винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 в умисному вбивстві потерпілого, оскільки вони у повному обсязі доводять подію злочину, винуватість обвинуваченої тощо, про достовірність цих доказів, оскільки у суду відсутні будь-які сумніви в їх правдивості, а також їх допустимість, оскільки вони зібрані відповідно з вимогами діючого КПК України.

Судом апеляційної інстанції ретельно перевірені доводи апеляційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України та перекваліфікацію її дій за ст. 116 КК України та вважає їх необґрунтованими за таких підстав.

Відповідно до диспозиції ст. 116 КК України умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, є видом вбивства за пом`якшуючих обставин, та особа що його вчиняє, притягається до кримінальної відповідальності з урахуванням особливого психічного стану винного, обумовленого поведінкою самого потерпілого.

Стан сильного душевного хвилювання, про який йдеться в ст. 116 КК України - це стан фізіологічного ефекту, що являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, яка домінує в свідомості людини, котра значною мірою (хоча і не повністю) втрачає контроль над своїми діями і здатність керувати ними.

Вирішальне питання про те, чи діяння вчинене в стані фізіологічного чи патологічного афекту, є прерогативою судово-психіатричної експертизи.

Так 23.03.2021р. в даному кримінальному провадженні була проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза щодо обвинуваченої з використанням матеріалів кримінального провадження.

Судовий експерт-психіатр, проаналізувавши надані матеріали кримінального провадження, зазначив, що обвинувачена надає відомості щодо фактичних обставин справи та досліджуваної ситуації, які змінюються від співбесіди до співбесіди з нею.

При наданні пояснень та допиті обвинувачена достатньо детально відтворює події досліджуваної ситуації та свої дії та переживання, та " ніяких провалів пам`яті" не відмічає. Однак вже при співбесіді з експертом психіатром обвинувачена вказує на наявність тоді будь-яких фрагментарних випадінь пам`яті на той час. А при співбесіді з експертом психологом обвинувачена наполягає, що вона зовсім не пам`ятає тривалий період часу. Також має місце ще деякі протиріччя щодо часових проміжків, її поведінки в досліджуваній ситуації, в поясненні, допиті та співбесіді з експертами.

Це може вказувати на так звану установчу захисну поведінку, бажання так чи інше пом`якшити свою провину.

Виходячи з наведеного вище, а також психологічного дослідження обвинуваченої, судовий експерт психіатр зазначив що конфліктна ситуація, що сталася між обвинуваченою та потерпілим, носила для обвинуваченої стресоутворюючий характер, переживалась нею, як обурлива, тяжка, яка дуже засмучувала її. Потерпілий проявив по відношенню до обвинуваченої деякі агресивні дії, які вона розцінювала як реальну образу та принижуваність. Треба відмітити, що ситуація носила тривалий, постійний, пригнічуючий обвинувачено характер. Вона відчувала, що в неї наростають роздратування, образа і гнів. Потерпілий продовжував свої образливі дії, які переросли в фізичну агресію. При цьому у обвинуваченої продовжувалась зростання емоційної напруги, " нерви були на межі", що визначає стан обвинуваченої, як стан вираженого емоційного напруження ( стресу), під час якого вона і зробила інкриміновані її дії. Згадані дії супроводжувались зниженням вольового контролю у обвинуваченої над своєю діяльністю. Незважаючи на наростання емоційної напруги в емоційному стані обвинуваченої не виявлялись інші ознаки, характерні для стану фізіологічного ефекту, тобто елементи звуження свідомості, ефективний вибух з моторними діями, запам`ятання деталей ситуації, виражена автентична фаза після дії. Відомості про "провал пам`яті" під час вчинення агресивних дій обвинуваченою з урахуванням протиріч в її показаннях розцінюється як захисна установка.

Даний стан сформувався у стресоутворючій психотравмуючій випробувальній ситуації, як відповідна реакція на асоціальні, агресивні дії потерпілого.

Емоційний стан обвинуваченої у відповідний час інкримінованого їй діяння кваліфікується, як стан вираженого емоційного напруження (стресу).

Зазначений стан супроводжувався зниженням вольового контролю над своєю діяльністю та істотним чином вплинув на її поведінку. У цьому емоційному стані У обвинуваченої не виявлялись ознаки, характерні для стану фізіологічного афекту.

Таким чином, викладеним вище висновком СМЕ підтверджується відсутність у обвинуваченої стану фізіологічного афекту під час вчинення кримінального правопорушення.

Крім того суд апеляційної інстанції наголошує, що необхідною умовою застосування статті 116 КК України є раптовість, як сильного душевного хвилювання, так і умислу вчинити вбивство. Раптовість сильного душевного хвилювання означає, що воно виникає як негайна реакція на відповідь на протизаконне насильство та ін.. Умисел винити вбивство в особи, що перебуває в стані фізіологічного афекту, також повинен виникнути раптово. Вбивство в такому стані не може бути заздалегідь обдуманим.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачена на передодні вбивства потерпілого прийшла до його сестри, повідомила, що він перебуває у тривалому алкогольному запої, та що у неї немає сил це терпіти, та що вона вб`є потерпілого скалкою, що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_11 .

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника, що показаннями потерпілих, свідків в судовому засіданні підтверджується, що потерпілий систематично вживав спиртні напої, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав обвинувачену, бив її, про що вона неодноразово скаржилась сестрі потерпілого та свідкам; до події потерпілий близько двох тижнів вживав спиртні напої; не давав обвинувачені спати, до тих пір, поки вона не принесе йому горілку; в день події 01.03.2021р. близько 00:30год. потерпілий розбудив обвинувачену, вимагав дати йому горілку; виникла сварка, та він штовхнув обвинувачену з дивана; що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи обвинувачена в період вчинення кримінального правопорушення перебувала у стані вираженого емоційного напруження ( стресу), який істотним чином вплинув на її поведінку, проте судом першої інстанції не враховано у вироку напруження (стресу) обвинуваченої, під впливом якого вона перебувала на час вчинення злочину, а також не враховано, що вчиненню злочину передувала протиправна систематична поведінка потерпілого, та саме ці обставини спричинили такий стан обвинуваченої, не мають під собою підґрунтя та не підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Пари цьому суд апеляційної інстанції також врахував висновок СМЕ щодо обвинуваченої про те, що виявлені у неї тілесні ушкодження не мають відношення до події 01.03.2021р.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції при обранні міри покарання обвинуваченій, не врахував неправомірну поведінку потерпілого та призначив обвинуваченій надто суворе покарання, хоч воно не виходить за межі санкції за ч.1 ст.115 КК України, що також є підставою для скасування вироку, то суд апеляційної інстанції також вважає їх неслушними з наступного.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який є особливо тяжким злочином, фактичні обставини справи та його наслідки, особу обвинуваченої, яка характеризується за місцем проживання позитивно, раніше не судима, а обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи, з якою обвинувачена перебувала у близьких відносинах, позиції потерпілих щодо призначення обвинувачення суворого покарання, та дійшов висновку що виправлення та перевиховання обвинуваченої неможливо в ізоляції від суспільства, що є підставою для призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними вказані висновки суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років, оскільки одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вимога додержувати справедливості при призначенні кримінального покарання, закріплена у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1998р. ( рішення Генеральної Асамблеї ООН 10.12.1948р.), ст. 14 Міжнародного акту про громадянські та політичні права 1966р., Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р.. Зазначені міжнародні акти згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Формою державного захисту життя та особистої недоторканості людини є встановлення кримінальної відповідальністі за злочини проти життя і здоров`я.

Що стосується розміру призначеного обвинуваченій покарання, то суд апеляційної інстанції зазначає, що він обраний ближче до мінімальної санкції ч. 1 ст. 115 КК України, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років, з урахуванням поведінки потерпілого, що передувала його вбивству. Так обвинувачена, яка на протязі кількох років перебувала у близьких відносинах з потерпілим, якій була відома схильність потерпілого до алкогольних запоїв, маючи можливість не починати кримінальне правопорушення та піти зі спальні, де знаходився на ліжку потерпілий, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, пішла до кухні, де взяла дерев`яну скалку для тіста, потім повернулася до спальної кімнати, після чого нанесла із застосуванням цієї скалки не менше 19 ударів у життєво важливу область - голову потерпілого та його тулуб, від заподіяних тілесних ушкоджень потерпілий помер. При цьому обвинувачена після вчинення злочинних дій не намагалась надати потерпілому будь-яку допомогу, а холоднокровно на покривалі перетягнула його тіло на балкон, де й залишила напризволяще, покинувши місце кримінального правопорушення.

Таким чином доводи апеляційної скарги про скасування вироку в частині доведеності винуватості обвинуваченої, кваліфікації її дій та призначеного покарання, визнання її винуватою за ст. 116 КК України, із призначенням їй покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, або зміні призначеного покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, не мають під собою підґрунтя та не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції не встановлено, оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 09.09.2021р., яким обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років залишити без задоволення.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 09.09.2021р., яким обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді