Дата документу 07.08.2024 Справа № 334/5445/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний №334/5445/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/487/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має повну вищу освіту, не одружений, дітей на утриманні не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

підозрюваного ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 .

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 липня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», на строк 60 діб по 01 вересня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 є доведеним і обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що по справі не виконані всі необхідні слідчі дії. Діям ОСОБА_6 не дана об`єктивна оцінка, з точки зору наявності в них порушень ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку із подією ДТП.

Зазначає, що повідомлена підозра ОСОБА_6 є необґрунтованою.

Повідомляє, що не взято до уваги дії пішохода, який перетинав проїзну частину на червоний сигнал світлофора.

На думку захисника, всі вказані слідчим в клопотанні ризики носять гіпотетичний характер та нічим ні підтверджені.

Вказує, що слідчий не обґрунтував належним чином в клопотанні, чому він вважає, що неможливо запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Посилається на те, що ОСОБА_6 визнає себе винним у скоєному правопорушенні; щиро кається; не ухиляється від проведення слідчих дій; після ДТП залишався на місці пригоди; викликав поліцію, дав детальні пояснення щодо обставин ДТП, що свідчить про намір співпрацювати зі слідством щодо встановлення об`єктивної істини по справі; раніше не судимий; виключно позитивно характеризується; має намір здійснювати відшкодування потерпілим завданої шкоди.

На думку захисника, єдиною обставиною щодо обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, яка була встановлена в суді - тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вина у вчиненні якого ще не доведена.

Зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

Вважає, що в даному кримінальному провадженню є можливим визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Згідно з ухвалою слідчого судді, 05 липня 2024 року слідчий ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В клопотанні зазначив, що 03 липня 2024 року приблизно о 23 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині проспекту Соборного вм.Запоріжжя, зі сторони вул.Південноукраїнської в напрямку площі Поляка, зі швидкістю близько 100 км/год., яка перевищує максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті.

В цей же час, в районі регульованого пішохідного переходу, поблизу буд.208 по проспекту Соборному, проїзну частину проспекту Соборного, на червоний сигнал світлофора, перетинав пішохід ОСОБА_10 , який вийшов з розділювального газону на смугу руху автомобіля «ВМ 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинаючи її зліва направо по ходу його руху. Перебуваючи на проїзній частині, пішохід ОСОБА_10 змінив напрямок свого руху, продовжив рух вздовж проїзної частини в напрямку площі Поляка, в попутному напрямку з автомобілем «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 напрямку, та перед моментом наїзду зупинився.

В це час, продовжуючи рух, водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість виявити пішохода на проїзній частині та технічну можливість уникнути на нього наїзду, при умові руху з максимально допустимою швидкістю в населеному пункті, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, діючи зі злочинною недбалістю, заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , в результаті чого пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- 12.9 б) «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».

04 липня 2024 року о 00-40 годин ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

04 липня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про те, що він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Заслухавши доповідь судді; підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисника, прокурора, слідчого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею враховано вагомість наявних доказів вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також конкретні обставини вказаного кримінального правопорушення.

Як убачається з наданих матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується доданими до клопотання доказами, вказаними як в самому клопотанні, так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, а саме: відомостями з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, згідно з яким зафіксовано слідову інформацію, складено схему, вилучено автомобіль «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 з пошкодженнями кузова, оглянуто тіло загиблого; показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що бачила механізм та обставини ДТП; показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що бачив механізм та обставини ДТП; показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що виїхав на місце ДТП та встановив, що військовослужбовець ОСОБА_10 загинув, про що доповів керівництву військової частини; відомостями з протоколу огляду відеозапису з камер системи відеоспостереження «Безпечне місто», на яких зафіксовано обставини ДТП; показаннями підозрюваного ОСОБА_6 , який пояснив обставини та механізм ДТП, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказано на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою, а доводи захисника в апеляційній скарзі про протилежне суперечать матеріалам провадження.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що надані слідчим докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту про те, що по справі не виконані всі необхідні слідчі дії; діям ОСОБА_6 не дана об`єктивна оцінка, з точки зору наявності в них порушень ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку із подією ДТП; не взято до уваги дії пішохода, який перетинав проїзну частину начервоний сигнал світлофора, є передчасними, оскільки всі обставини провадження мають бути повно, всебічно і ретельно досліджені під час досудового розслідування. Версія сторони захисту має перевірятися в установленому законом порядку під час досудового розслідування, а в подальшому - судового розгляду, та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, існують, а саме ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому слідчий суддя врахував окрім іншого тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років; наявність свідків, які є очевидцями події; конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Оцінюючи відомості про особу підозрюваного, слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, в тому числі за перевищення максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті, зокрема, протягом лише 2024 року на підозрюваного двічі було накладено адміністративне стягнення за ст.122 КУпАП (саме за перевищення швидкості), що свідчить про систематичне порушення останнім правил дорожнього руху. В цьому випадку, наслідком інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення стала загибель людини.

З огляду на фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення, суворість можливого покарання, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про доведеність ризиків, вказаних у клопотанні, і про те, що інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цим ризикам. Свої висновки слідчий суддя належним чином вмотивував.

У зв`язку з викладеним, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України.

Вказані висновки слідчого судді стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків слідчого судді не спростовують.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний визнає себе винним у скоєному правопорушенні; щиро кається в скоєному; не ухиляється від проведення слідчих дій; після ДТП залишався на місці пригоди; викликав поліцію, дав детальні пояснення щодо обставин ДТП, що свідчить про намір співпрацювати зі слідством щодо встановлення об`єктивної істини по справі; раніше не судимий; виключно позитивно характеризується; має намір здійснювати відшкодування потерпілим завданої шкоди, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують та не зменшують встановлених ризиків, з огляду на фактичні обставини провадження, відомості про особу підозрюваного, ступінь тяжкості інкримінованого останньому кримінального правопорушення.

Посилання сторони захисту на те, що слідчий суддя не зазначив жодну обставину, яка підтверджує будь-який ризик, зазначений у клопотанні слідчого, а послався лише на тяжкість злочину, колегія суддів вважає безпідставними, які спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Щодо передачі підозрюваного на поруки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , про, що останні подали до суду відповідні заяви, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ст.180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, при яких використовується моральний метод впливу на поведінку підозрюваного.

На думку колегії суддів, застосування особистої поруки є ефективним, коли для підозрюваного розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

Стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що вищевказані особи мають на підозрюваного вагомий позитивний вплив, що в свою чергу давало б обґрунтовані підстави вважати, що останні дійсно зможуть забезпечити виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_6 у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді особистої поруки.

На думку колегії суддів, зважаючи на ступінь тяжкості та суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , його фактичні обставини тощо, на цей час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з встановленими ризиками, передбаченими ч.1 ст.177 КПК України, вказаними вище.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника підозрюваного, а також ті, що були наведені стороною захисту під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, правильності висновків слідчого судді не спростовують.

Як зазначено вище, обґрунтованість підозри, існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість цим ризикам запобігти шляхом застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу в цьому випадку прокурором доведено.

Дані про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Разом з цим, відомості, про які зазначає сторона захисту, щодо особи підозрюваного, а саме відсутність у останнього судимостей, його позитивні характеристики, а також те, що згідно з наданою захисником при апеляційному розгляді заявою потерпілої ОСОБА_18 від 31 липня 2024 року, остання підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити, посилається на те, що підозрюваний частково відшкодував їй завдану моральну шкоду, дають колегії суддів підстави для висновку про можливість одночасного визначення розміру застави при застосуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що не суперечить вимогам чинного законодавства, в т.ч. положенням п.2 ч.4 ст.183 КПК України, за змістом яких, не визначення в певних випадках розміру застави є правом, а не обов`язком слідчого судді при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, в т.ч. дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе на цій стадії провадження визначити розмір застави при застосуванні щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з вимогами ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , майновий та сімейний стан підозрюваного, та встановлені ризики, колегія суддів вважає можливим визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу щодо підозрюваного - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, не буде завідомо непомірним для підозрюваного та буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, у разі її внесення.

Отже, на підставі ст.ст.407-409, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає зміні в зазначеній частині.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 липня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», на строк 60 діб по 01 вересня 2024 року включно, змінити, визначити одночасно із застосуванням до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, , Банк отримувача - Державна казначейська служба України м.Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, МФО 820172.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч 5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора та/або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання, або роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками і потерпілою цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі їх наявності).

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена на користь держави та до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якою застосовано запобіжний захід у виді застави.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Копію ухвали щодо ОСОБА_6 направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та процесуальному прокурору у кримінальному провадженні - для відома, підозрюваному ОСОБА_6 - для вручення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4