Справа № 347/1124/22
Провадження № 11-кп/4808/219/24
Категорія ст.128 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000065 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,-

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та призначено йому покарання - у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив необережне спричинення тяжкого тілесного ушкодження за наступних обставин:

04.04.2022 року, близько 11:00 год. на території автовокзалу Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківське обласне підприємство автобусних перевезень», що за адресою: по АДРЕСА_2 , між фізичною особою-підприємцем - водієм пасажирського автобусу сполучення «Косів-Хімчин» ОСОБА_8 та перонним контролером ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, у зв`язку із висловленням останньою ОСОБА_8 . зауваження, щодо порушення правил пасажирських перевезень.

В подальшому, в ході даного конфлікту ОСОБА_8 , наблизившись до ОСОБА_10 діючи з необережності, не маючи прямого умислу на спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, які він повинен, був та міг передбачити, застосовуючи фізичну силу до ОСОБА_10 , обома руками штовхнув її в ділянку грудної клітки, внаслідок чого потерпіла впала, вдарившись потиличною ділянкою голови об асфальтне покриття.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому потиличної кістки справа із субарахноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку середньої ступені важкості, які відповідно до висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення, та знаходиться у прямому причинному-наслідковому зв`язку із протиправними діями ОСОБА_8 , які мають характер злочинної недбалості відносно наслідків.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2024 року та постановити виправдувальний вирок.

Зокрема, вказує, що не мав наміру вчиняти щодо потерпілої будь-які дії, ні умисні, ні необережні. Стверджує, що це був трагічний випадок, при якому він допустив невинне спричинення шкоди. Він не наближався до потерпілої, щоб штовхнути її в ділянку грудної клітки, а виходив з автобуса через двері для пасажирів, щоб прискорити посадку, і ступаючи з верхньої на нижню сходинку автобуса, перечепився ногою за ногу та виступаючу частину покриття підлоги автобуса, втратив рівновагу і, щоб пом`якшити можливе падіння, виставив дві руки перед собою. Оскільки в той час поряд з вхідними дверима автобуса стояла потерпіла ОСОБА_10 , він руками вперся в ділянку грудної клітки останньої, внаслідок чого утримався на ногах, а потерпіла впала на асфальт. В подальшому все відбувалося як зазначає суд. Вважає, що його діях відсутня обов`язкова ознака злочину суб`єктивна сторона, а тому злочин відсутній.

Зазначає, що він багато років спілкується з потерпілою з приводу виробничих питань, оскільки вона працює перонним контролером, а він водієм маршрутного автобуса, і за весь цей час він ніколи не застосовував фізичну силу щодо потерпілої.

Вказує, що його показання відповідають дійсності та підтверджуються доказами, здобутими у судовому засіданні, і він не мав наміру уникати відповідальності. Так, допитані в судовому засіданні свідки однозначно ствердили, що подія мала місце в момент, коли він виходив з автобуса. Вони також вказали, що я вперся обома руками в ділянку грудної клітки потерпілої. В той же час, кожен зі свідків пояснювали це по різному, залежно від того, з якої сторони спостерігали подію і що могли об`єктивно бачити, і тільки один свідок ОСОБА_13 , який стояв поряд з автобусом, бачив, що він перечепився і падав на потерпілу. При цьому, потерпіла у своїх первинних поясненнях, наданих працівникам поліції, не мала до нього будь-яких претензій і не звинувачувала його у спричиненні їй тілесних ушкоджень.

Звертає увагу на те, що після падіння потерпілої, він першим став надавати їй допомогу. Також він запропонував їй та її рідним матеріальну допомогу у лікуванні, від якої вони категорично відмовилися. Водночас, зазначене він мав намір зробити не тому, що скоїв відносно потерпілої злочин, а з міркувань людяності.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_12 просить скасувати вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2024 року з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав заперечення. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та прокурора, скасувати вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема вказує, що обвинувачений цілеспрямовано вдарив у важливу частину тіла потерпілої груди, при цьому розумів можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й тих, що фактично настали, тобто його умисел спрямовувався на заподіяння певної шкоди здоров`ю потерпілої, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати саме за ч.1 ст.121 КК України. Вказані обвинуваченим аргументи про те, що він в стані екстремальних умов, тощо, не міг попередити настання суспільної небезпеки наслідків, нічим не підтверджені, адже пояснення свідків вказують про факт наявності умислу в його діях та агресивний його стан. Крім того, в запереченні на апеляційну скаргу прокурора представник потерпілої зазначає, що в разі призначення апеляційним судом покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі строком на 1 рік, таке покарання буде недостатнім та таким, що суперечить принципу справедливості.

До початку апеляційного розгляду заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_12 відмовився від апеляційної скарги на підставі ст. 403 КПК України, тому апеляційна скарга прокурора колегією суддів не розглядалась.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;

- потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просили скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 аналогічні доводам, які він наводив в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, які свого підтвердження не знайшли.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме, в заподіянні потерпілій ОСОБА_10 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що в нього із потерпілою були виключно робочі відносини та він не мав умислу на спричинення будь-яких тілесних ушкоджень останній. Разом з тим, стверджував, що в той день він на декілька хвилин спізнився із відправкою в рейс з приводу чого в нього виникло непорозуміння із контролером ОСОБА_10 , яка не хотіла впускати пасажирів на посадку рейсовим сполученням Хімчин Косів, водієм якого він являється. Він вставши із-за керма направився до виходу зі сторони пасажирських дверей та у зв`язку із тим, що поспішав, зачепившись впав на контролера ОСОБА_10 , яка в цей час знаходилась безпосередньо перед ним та по інерції впала на землю вдарившись головою до асфальту . Потерпілій він одразу надавав допомогу , проїхав слідом за швидкою до лікарні де купляв ліки які призначали лікарі. За час перебування потерпілої на лікуванні він особисто звертався до неї та до родичів, пропонував свою участь у відшкодуванні витрат на лікування, однак останні в той час відмовлялись та говорили, що пізніше його повідомлять про загальну суму понесених ними витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілої.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту доводів захисника адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що вони не заперечують, що потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення, внаслідок падіння, яке відбулося у зв`язку з поштовхом, заподіяним їй обвинуваченим, проте вважають, що у даному випадку має місце казус, оскільки обвинувачений не бажав заподіяти потерпілій будь-яку шкоду та штовхнув її у зв`язку з тим, що перечепився ногою за ногу та виступаючу частину покриття підлоги автобуса, втратив рівновагу, виставив дві руки перед собою та впав на потерпілу.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 повністю спростовуються сукупністю доказів, які було досліджено під час розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції в категоричній формі стверджувала, що ОСОБА_8 діючи навмисно під час конфлікту, штовхнув її в ділянку грудної клітки, внаслідок чого вона впала, вдарившись потиличною ділянкою голови об асфальтне покриття.

Аналогічні показання потерпіла ОСОБА_10 надала в суді першої інстанції та пояснила, що 04.04.2022 року вона прийшла до роботи, та на виконання своїх посадових обов`язків стежила за дотриманням графіку руху (прибуття та виїзду із платформи) транспортних засобів на території автостанції, що в АДРЕСА_2 . Біля 11 год на територію автостанції заїхав ОСОБА_14 , зупинившись на самій проїжджій частині, чим перешкоджав як виїзду автобусів із платформ, так і нормального заїзду на територію автостанції інших ТЗ. В цей час диспетчер автостанції подав через вікно знак, щоб вона прийняла міри для врегулювання нормального заїзду та виїзду із платформ транспортних засобів. Вона підійшла до автомобіля, яким керує ОСОБА_14 , та звернулась до водія із зауваженням та сказала про необхідність забрати автомобіль із проїжджої частини. ОСОБА_14 в той час перебував за кермом автомобіля а вона стояла на вулиці, при чому після її зауваження останній встав із-за керма та направившись в її сторону обидвома руками сильно штовхнув її від чого вона впала на землю та вдарилась головою, втративши свідомість. Прийшла до свідомості в автомобілі швидкої медичної допомоги, якою була доставлена до лікарні, де отримувала медичну допомогу. ОСОБА_14 в цей час також перебував в лікарні та забрав її звідти, привізши назад до роботи. Через деякий час, біля 14 год. в цей же день їй стало погано та вона знову втратила свідомість, в наслідок чого була швидкою допомогою доставлена в Косівську ЦРЛ де перебувала протягом досить тривалого часу на лікуванні.

Вищевказані показання потерпілої ОСОБА_10 є послідовними, оскільки відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.04.2022 року, ОСОБА_15 вказував на те, що 04.04.2022 року приблизно о 11:00 год. у м. Косів по вул. Небесної Сотні на території автостанції під час конфлікту його дружину ОСОБА_10 вдарив в ділянку грудей ОСОБА_14 , від чого вона впала на землю із асфальту та вдарилася головою, отримавши тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 126).

Аналогічні показання потерпіла ОСОБА_10 надала під час слідчого експерименту 31.05.2022 року. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 31.05.2022 року, потерпіла ОСОБА_10 відтворила обставини події, вказала механізм нанесення удару та обставини падіння. До протоколу додано фототаблицю, на фотознімках відображено, що потерпіла показує, як обвинувачений двома руками наніс їй один удар в область грудної клітки (т.1 а.п 134-140).

Показання потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідків, які повністю підтвердили вчинення неправомірних дій обвинуваченим під час відповідного конфлікту з потерпілою.

Так, свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив словесну сварку водія ОСОБА_17 із потерпілою ОСОБА_10 , яка знаходилась на вулиці, зі сторони пасажирських дверей та те, що водій піднявся із крісла, та перебуваючи в автобусі штовхнув потерпілу, від чого вона впала на землю, підбігли люди, в тому числі і ОСОБА_14 які надавали допомогу, він особисто викликав швидку.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні вказувала, що бачила як заїхав автобус, яким керував ОСОБА_14 , до нього підійшли люди а потерпіла не впускала їх на посадку. Контролер наполягала, щоб він переїхав на платформу автостанції. В той час в автобусі нікого не було, і ніхто не заходив, потерпіла стояла біля дверей а водій встав із-за керма штовхнув її, після чого вона впала головою до асфальту. Всі підбігли відливали водою, викликали швидку. Особисто водій першим надавав допомогу потерпілій.

Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції пояснила, що 04.04.2022 року біля 11 год він сидів в своєму автомобілі, який був припаркованим неподалік заїзду на територію автостанції в м.Косів. Бачив як під`їхав пасажирський бус, зупинившись таким чином , що перекрив в`їзд на автостанцію. До вказаного буса підійшла контролер автостанції та заборонила йому посадку пасажирів, говорила, щоб він проїхав на територію автостанції. З цього приводу між водієм та контролером відбувалась розмова на підвищеному тоні. При чому водій вставши із-за керма автомобіля направився до виходу, зі сторони пасажирських дверей та із силою двома руками штовхнув контролера, яка від такого удару впала на землю вдарившись головою до асфальтового покриття. Потерпіла одразу втратила свідомість, та її було швидкою медичною допомогою доставлено до лікарні. Через деякий час він побачив, як обвинувачений привіз потерпілу із лікарні назад, після чого остання на вулиці сиділа на стільчику. Особисто він підходив до ОСОБА_10 та при розмові із нею побачив, що остання себе погано почуває, не реагувала на його запитання, а також не відповідала на запитання пасажирів, та було повторно викликано швидку медичну допомогу, яка забрала її до лікарні.

Свідок ОСОБА_20 , яка працює лікарем невропатологом ІНФОРМАЦІЯ_2 . в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_10 була переведена із реанімаційного відділення до неврологічного відділення на стаціонарне лікування. За час лікування хвора скаржилась на головокружіння, головну біль та запаморочення. Отримувала консультацію вузькими спеціалістами, зокрема окулістом та ЛОРом, динаміка була позитивна. Зі слів хворої відомо, що її на робочому місці штовхнули із автобуса і вона впала та вдарилась головою до асфальту та втратила свідомість. По закінченні стаціонарного лікування потерпіла була виписана під нагляд невропатолога поліклініки. Також ОСОБА_10 лікувалась на стаціонарі повторно так як забій головного мозку може залишати після себе негативні наслідки та потребує подальшого тривалого спостереження. Бачила ОСОБА_14 за час перебування потерпілої на лікуванні провідував її.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що 04.04.2022 року він заступив на зміну, як старший диспетчер Косівської автостанції. Разом із ним в той день працювала диспетчер ОСОБА_10 , яка зобов`язана стежити регулювання руху, в`їзду, виїзду ТЗ в платформ автостанції. Інцидент, який відбувся між обвинуваченим та потерпілою він особисто не бачив. Він відправляв рейс Косів - Івано-Франківськ в 11,10 год., в цей час хтось із людей покликали його на вулицю а вибігши побачив, як водій ОСОБА_14 підтримував потерпілу, якій було погано. По виклику приїхала швидка медична допомога та забрали потерпілу в лікарню. Приблизно за 1 год ОСОБА_10 повернулась, її привіз назад ОСОБА_14 , та остання говорила, що буде продовжувати працювати. За 1 год його знову покликали на вулицю і він побачив, що потерпіла себе погано почуває та повторно викликав швидку допомогу, лікарі якої її забрали до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як йому відомо, в той день ОСОБА_14 спізнився в рейс хвилин на 10, не заїхав на платформу для посадки пасажирів а хотів забрати людей із вулиці та пошвидше виїхати, з приводу чого потерпіла йому зробила зауваження.

Свідок ОСОБА_22 - ОСОБА_23 пояснила, що вона очевидцем отримання травми потерпілою не була. Вона працює біля автостанції продавцем кави. Так близько 11 год 04.04.2022 року до неї підійшов водій та попросив надати крісла, так як ОСОБА_24 стало погано. Підійшовши ближче побачила, що потерпіла вже лежала на землі та біля неї було багато людей. Потім приїхала швидка та забрала потерпілу в лікарню. Через деякий час ОСОБА_10 повернулась та працювала, однак вона помітила що остання погано себе почуває, не реагує на запитання пасажирів а відповіді її були нерозбірливими, про що вона повідомила старшому диспетчеру та останній викликав повторно швидку, яка забрала потерпілу до лікарні.

Свідок ОСОБА_25 , яка працює фельдшером на станції швидкої медичної допомоги, в суді зазначила, що біля 11 год 04.04.2022 року поступив виклик на територію автостанції м.Косів, по приїзду було встановлено, що у потерпілої ОСОБА_10 була наявна закрита черепно-мозкова травма, із чим її було доставлено на приймальний покій КНП Косівської ЦРЛ . Зі слів хворої було встановлено що її штовхнув водій і вона впала вдарившись головою. Через деякий час повторно поступив виклик на автостанцію, повідомили що жінці ОСОБА_10 погано і вона втрачає свідомість. По приїзду було встановлено важкий стан потерпілої, вона вже не могла нічого пояснювати, а також не могла сама йти. Хвору було доставлено повторно до приймального відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вже вживали всі необхідні заходи для надання медичної допомоги.

Показання потерпілої ОСОБА_10 в частині обставин вчиненого правопорушення, характеру насильства, яке було застосовано обвинуваченим та його наслідків, повністю узгоджуються з висновком експерта № 52 від 27.05.2022 року, проведеного на підставі постанови слідчого СВ Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_26 від 24.05.2022 року (т.1 а.п.202-203).

Зокрема, за змістом висновку у громадянки ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, перелом потиличної кістки справа із субарахноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку середньої ступені важкості, яка могла бути спричинена як внаслідок ударної дії твердого тупого предмета зі значною силою так і внаслідок одноразового падіння на площині та ударі до тупого предмета, яким могло бути асфальтне покриття чи інша тверда поверхня, могла бути спричинена незадовго до моменту звернення за медичною допомогою та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень які є небезпечні для життя в момент спричинення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, послався на сукупність інших письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, згідно з протоколом огляду місця події від 05.04.2023 року, із долученими до нього фототаблицями, встановлено час та місце вчиненого кримінального правопорушення, що мало місце на території ТДВ «Івано-Франківського обласного підприємства автобусних перевезень», що за адресою: по АДРЕСА_2 (т.1 а.п. 127-132).

Згідно з випискою із Журналу реєстрації хворих, наявні відомості під № 1075 про доставку ШМД 04.04.2022 ро о 14 год ОСОБА_10 до КНП Косівська ЦРЛ із діагнозом ЗЧМТ.

Відповідно до карти виїзду швидкої медичної допомоги за № 147 від 04.04.2022 року зафіксовано виїзд в м.Косів на територію автостанції по вул. Небесної Сотні з приводу отримання ОСОБА_10 травми голови.

Згідно з висновком з КНП «Косівська ЦРЛ» рентгенологічного відділення встановлено, що при проведенні комп`ютерної томографії №561 від 04.04.2022 року ОСОБА_10 виявлено невеликий субарахноїдальний крововилив в лобній долі зліва по типу протиудару. Лінійний перелом потиличної кістки справа без зміщення. Лівобічний ексудативний гемісинуїт.

Висновком з КНП «Косівська ЦРЛ» рентгенологічного відділення встановлено, що при проведенні комп`ютерної томографії №662 від 19.04.2022 року ОСОБА_10 виявлено диміку субарахноїдального крововиливу в лобній долі зліва по типу протиудару різко позитивна залишки геморагії відсутні. Консолідуючий лінійний перелом потиличної кістки справа без зміщення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, правильно встановив обставини кримінального правопорушення, надав правильну правову кваліфікацію діям обвинуваченого та поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, оскільки встановив, що останній заподіяв потерпілій ОСОБА_10 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, застосовуючи до потерпілої ОСОБА_10 фізичну силу у вигляді поштовху обома руками в ділянку грудної клітки, обвинувачений ОСОБА_8 , хоча і не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, отриманого потерпілою в результаті падіння, однак повинен був й міг їх передбачити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема, його позитивну характеристику, те, що він раніше не судимий, на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться, думку потерпілої, яка не бажала для останнього суворого покарання, а також наявність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 128 КК України, у виді громадських робіт.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5