Справа № 350/784/20
Провадження № 11-кп/4808/348/24
Категорія ст. 115 ч. 1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000150 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2024 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, військовозобов`язаного, раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки;

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Термін відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з часу затримання, а саме з 24 серпня 2022 року. В строк відбуття покарання зараховано перебування під вартою з 07.00 год. 26 липня 2020 року по 01 липня 2022 року.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 14431,66 грн. судових витрат за проведення експертиз.

Цивільний позов потерпілої - цивільної позивачки ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 4942(чотири тисячі дев`ятсот сорок дві) гривні 06 копійок матеріальної шкоди, 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди та 12000 (дванадцять тисяч) гривень понесених витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 100000 (сто тисяч) гривень матеріальної шкоди та 300000(триста тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів,

за участю прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_12 ,

представника потерпілого ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, зокрема потерпілому ОСОБА_10 , а також придбав, носив та зберігав вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

07 травня 2019 року приблизно о 18.30 год. обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем OPEL ASTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_14 , будучи відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року № 1306, учасником дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижувало швидкість реакції та уваги, рухаючись ділянкою автодороги в селищі Перегінське, Калуського району, Івано-Франківської області по вул. Сагайдачного, де відсутня дорожня розмітка, та проїжджаючи по проїзній частині у напрямку с. Закерничне, не врахував її ширини, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними, не обрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, за відсутності перешкоди на своїй смузі руху, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 1.2, у якому вказується, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

- п.п. «б» п. 2.3, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

- п.п. «а» п. 2.9, яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

- п. 10.1, у відповідності до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 11.3, згідно якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

- п. 12.3, який вказує, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, у результаті чого навпроти приміщення Народного дому (будівля № 3), виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 , який рухався своєю смугою руху у зустрічному напрямку, у результаті чого пасажир автомобіля RENAULT LOGAN, потерпіла ОСОБА_9 , від різкого зменшення швидкості руху і від ударів до елементів салону автомобіля відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 54 від 17 жовтня 2019 року отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді травми правої ноги з гострим латеральним підвивихом правого наколінника із частковим внутрішньо зв`язковим розривом волокон медіального утримувача наколінника, гемартрозом, забоєм дистального метаепіфізу правої стегнової кістки, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Окрім цього, 25 липня 2020 року приблизно о 22:00 год. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у селищі Перегінське, Калуського району, Івано-Франківської області зустрів потерпілого ОСОБА_10 , який також протягом дня вживав спиртні напої. Після цього вони вирішили вдвох продовжити розпивання алкоголю та придбали для цього у магазині пляшку горілки та кавун. Далі вони направились за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 до будинку АДРЕСА_2 , де в приміщенні літньої кухні розпивали спиртне. В ході вживання алкоголю між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 виникла словесна суперечка, під час якої обвинувачений ОСОБА_7 нагадав односельчанину про те, що той близько 10 років тому його побив та вирішив поквитатися за отриману образу, позбавивши його життя. З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , 26 липня 2020 приблизно о 00:20 год. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні літньої кухні за місцем проживання потерпілого, що в АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з мотивів помсти, діючи умисно, вийняв з кишені ручну гранату РГД-5, яку тривалий час зберігав при собі, та вийняв з неї запобіжну чеку, поклавши її на стіл. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 відійшов до вхідних дверей та кинув гранату на підлогу в бік потерпілого, після чого зачинив двері і пішов геть.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 79 від 21 жовтня 2020 року тілесні ушкодження у вигляді вибухової травми з ранами в ділянках голови, розриву та крововиливів в ділянці барабанної перетинки правого вуха, непроникаючих ран в ділянках грудної клітки, проникаючих ран в ділянках живота, з ушкодженням правої долі печінки, підкапсульною гематомою, непроникаючих ран в ділянках живота, ран в ділянках обох нижніх кінцівок які ускладнились тяжким травматичним шоком, утворилася у швидкій послідовності від дії продуктів вибуху та осколків внаслідок вибуху вибухового пристрою, не виключно вибуху гранати РГД-5, про що свідчить: наявність множинних однотипних ран, наявність в м`яких тканинах та внутрішніх органах множинних однотипних металевих частинок, наявність на поверхні спортивних штанів частинок схожих на метал, наявність заліза навколо пошкоджень, наявність нітроароматичних похідних, неорганічних осколків, нітрит - та нітрат-іони, також сліди вибухової речовини бризантної дії тротилу на металевих частинках (згідно з висновком експерта № 163 судовомедико-криміналістичної експертизи спортивних штанів та висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України № КСЕ-19/109/15-50ВТ/11/3-307МРВ/20), може відповідати терміну вказаному у постанові і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечні для життя в момент спричинення, з якими потерпілий був госпіталізований в КНП «Перегінська районна лікарня Рожнятівської районної ради».

Діючи з прямим умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілого ОСОБА_10 вдалось вчасно доставити у медичний заклад, де йому була надана своєчасна медична допомога.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 при невстановлених слідством часі та обставинах у невстановленої особи придбав вибуховий пристрій, який відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/109/15-50ВТ/11/3-307МРВ/20 від 07 жовтня 2020 року є наступальною осколковою гранатою РГД-5, яка споряджена уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2, відноситься до боєприпасів (вибухових пристроїв військового призначення), яку обвинувачений ОСОБА_7 приніс та зберігав за місцем свого проживання, а також носив при собі, не маючи на те передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що його безпідставно засуджено, свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях за ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України повністю не визнає. Вказує, що суд не взяв до уваги, що він був опікуном своєї бабусі ОСОБА_16 та матері ОСОБА_17 , яка є інвалідом 2 групи. Зазначає, що судом не було допитано свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Стверджує, що суд не дав йому можливості ознайомитись зі всіма матеріалами справи.

Крім того, ОСОБА_7 оспорює зарахування йому строку попереднього ув`язнення, так як кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України було вчинено 2017 року, в момент дії ст. 72 ч. 5 КК України. Просить зарахувати йому один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч. 1 КК України 10 років позбавлення волі, за ст. 263 ч. 1 КК України 4 роки позбавлення волі, за ст. 286 ч. 1 КК України 2 роки обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Згідно ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого покарання призначити 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

До початку апеляційного розгляду прокурор подав клопотання про відмову від апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України. Учасники апеляційного провадження не заперечували з приводу поданого клопотання.

Заслухавши думку учасників апеляційного провадження, які не заперечували щодо поданого клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що клопотання слід задовольнити та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін;

- обвинувачений та захисник підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 та просили її задовольнити;

- представник потерпілого вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, вирок місцевого суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченого ст. 22 КПК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам справи.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27.07.2020 (том 3, а.п. 80-81);

- даними рапорту старшого інспектора-чергового Рожнятівського відділення поліції (том 3, а.п. 78);

- даними рапорту старшого слідчого Рожнятівського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 26.07.2020 (том 3, а.п. 79);

- протоколом огляду місця події в селищі Перегінське від 26.07.2020 та додатком до протоколу огляду місця події від 26.07.2020 (том 3, а.п. 82-95);

- актом перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів у селищі Перегінське, вул. Дружби, 9 від 26.07.2020 (том 3, а.п. 96);

- протоколом огляду предмету від 26.07.2020 відповідно до якого проведено огляд предмета неправильної форми, який витягнуто з ноги госпіталізованого ОСОБА_10 (том 3, а.п. 99);

- протоколом огляду місця події в селищі Перегінське від 26.10.2020 та файлами DVD-R диску з копією відеозапису обшуку від 26.10.2020 (том 3, а.п. 103-105);

- довідкою висновком щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та роздруківкою тестування на алкоголь, виготовленої за допомогою «Grager Mobile Printer» (том 3, а.п. 107, 108);

- довідкою КНП «Перегінська Районна лікарня» Рожнятівської районної ради від 26.07.2020 (том 3, а.п. 109);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.10.2020 з фототаблицями до нього (том 3, а.п. 111-117);

- заявою ОСОБА_7 від 26.07.2020 (том 3, а.п. 118-119);

- висновком судово-медичного експерта № 79 (том 3, а.п. 159-162);

- висновком судово-медичного експерта-імуногола № 487 (том 3, а.п. 167);

- висновком судово-медичного експерта-імуногола № 520 (том 3, а.п. 169);

- висновком судово-медичного експерта № 539 (том 3, а.п. 170);

- висновком судово-медичного експерта-цитолога № 84 (том 3, а.п. 178-180);

- висновком судово-медичного експерта-криміналіста № 163 з фототаблицями 1, 2 та таблицями 1, 2 (том 3, а.п. 184-191);

- висновком судового експерта №СЕ-19/109/8/5-555Д/20 (том 3, а.п. 193-198);

- висновком судового експерта №СЕ-19/109/11/3-306МРВ/20 (том 3, а.п. 200-203);

- висновком судового експерта №СЕ-19/109/12/2-345МГ/20 з додатками (том 3, а.п. 205-220);

- висновком судового експерта №СЕ-19/109/15-50ВТ/11/3-307МРВ/20 (том 3, а.п. 222-230);

- висновком судового експерта №СЕ-19/109/11/3-403МРВ/20 (том 3, а.п. 232-236);

- висновком судово-психіатричного експерта №159/2020 (том 3, а.п. 238-242);

- даними, що містяться у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 4, а.п. 156);

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.05.2018 (том 4, а.п. 157);

- даними, що містяться у рапорті помічника чергового Рожнятівського відділення поліції Калуського відділу ГУНП в Івано-Франківській області (том 4, а.п. 159);

- додатком до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №053918 (том 4, а.п. 163) з долученими до нього роздруківками фотосвітлин (том 4, а.п. 164-165);

- висновком експерта № 138 (том 4, а.п. 169-170);

- висновком експерта № 54 (том 4, а.п. 173-176);

- протоколом огляду місця події від 24.12.2019 з додатками до протоколу огляду місця події (том 4, а.п. 177-180);

- протоколом огляду відеозапису від 24.12.2019 та даними СD-R диску із записом відео з камер спостереження (том 4, а.п. 181-182);

- копією постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03.06.2019 (том 4, а.п. 184-185);

- висновком судово-психіатричного експерта №92/2020 (том 4, а.п. 212-218).

Вказані докази у сукупності спростовують твердження обвинуваченого про те, що його безпідставно засуджено.

Твердження обвинуваченого, що судом першої інстанції не було допитано свідків є необґрунтованими. Оскільки, з матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку: показанням допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_7 , показанням потерпілої ОСОБА_9 , показанням потерпілого ОСОБА_10 , показанням свідка ОСОБА_20 , показанням свідка ОСОБА_21 , показанням свідка ОСОБА_22 , показанням свідка ОСОБА_23 .

Суд першої інстанції у вироку зазначив, що через неможливість забезпечити явку свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 у судове засідання та погану якість звукозапису пояснень, прокурор просив не брати їх до уваги з чим погодився обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник.

Тому, колегія суддів не може визнати ці обставини неповнотою судовою розгляду.

Спосіб вчинення кримінального правопорушення, предмет за допомогою якого були завдані тілесні ушкодження потерпілому, а саме гранатою РГД-5, конкретні дії обвинуваченого під час вчинення цього злочину та його поведінка, характер та кількість тілесних ушкоджень, які заподіяні потерпілому, беззаперечно свідчать про направленість умислу обвинуваченого саме на заподіяння смерті потерпілому.

При цьому ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для досягнення свого умислу, який не доведено до кінця з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки завдяки своєчасно наданій медичній допомозі життя потерпілого вдалось врятувати.

Доводи обвинуваченого щодо зарахування йому строку попереднього ув`язнення, оскільки кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України було вчинено 2017 року в момент дії ст. 72 ч. 5 КК України, а саме в редакції статті 72 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 838-VIII від 26.11.2015 є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що зберігання бойових припасів та зброї є триваючими кримінальними правопорушеннями, які можна визначити як одиничні злочини, що, розпочавшись дією чи бездіяльністю особи, далі вчиняються безперервно протягом досить тривалого часу. Зазначені триваючі кримінальні правопорушення закінчуються в момент вилучення забороненого предмета - бойових припасів, зброї, наркотичних засобів. Тільки після цього починає спливати строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, можливість застосування амністії, а також вирішення інших питань, пов`язаних із застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. За таких обставин, оскільки ОСОБА_7 вчинив триваюче кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України, яке було закінчено 26 липня 2020 року, тобто після 20 червня 2017 року, тому положення ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII не підлягають застосуванню.

Твердження обвинуваченого, що суд не дав йому можливості ознайомитись зі всіма матеріалами справи є безпідставними та спростовуються розпискою про ознайомлення ОСОБА_7 з матеріалами справи (том 5, а.п. 32).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим за ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

У колегії суддів відсутні сумніви щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

З приводу призначеного покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 50, 65 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши призначене покарання, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_7 покарання було належним чином враховано вимоги закону.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання за ч. 1 ст. 286 та ч. 1 ст. 263 КК України суд першої інстанції визнав беззастережне визнання обвинуваченим своєї вини у вчинених кримінальних правопорушеннях.

Обставин, що пом`якшують покарання за ч. 1 ст. 115 КК України судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому суд першої інстанції визнав вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст. 69 та ст. 75 КК України та правильно дійшов висновку про необхідність призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 остаточне покарання, відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, підстав для визнання призначеного покарання таким, що явно не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень колегія суддів не встановила.

За таких обставин, враховуючи наявність належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим з часу отримання копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5