УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі подання начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» про приведення вироків суду відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ :

Начальник Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» звернувся в суд із поданням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ) засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник установи в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його присутності.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду подання повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд подання у його відсутність. Відповідно ст. 539 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає подання у його відсутність.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти подання та декриміналізації кількох епізодів, а в решті вирок суду просив залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, 69 КК України до 2 (двох) років 6 (шести) місяця позбавлення волі. Початок строку: 22.06.2022. Кінець строку: 22.12.2024.

Згідно зазначеного вироку ОСОБА_4 вчинив кілька епізод крадіжок майна:

1). З 27.07.2019 року по 13.08.2019 на суму 1 223,58 грн.;

2). з 26.09.2019 року по 27.09.2019 на суму 9 449,59 грн

3) з 04.10.2019 року по 06.10.2019 на суму 7 965,29 грн.;

4) з 23.11.2019 року по 24.11.2019 на суму 2 733,37 грн.

5) 11.12.2019 на суму 1 533,33 грн.

6) з 11.12.2019 року на 12.12.2019 року на суму 5 871,81 грн.;

7) з 12.12.2019 року по 13.12.2019 на суму 8 861,64 грн.;

8) з 17.12.2019 року по 18.12.2019 на суму 1 840,27 грн.

Епізоди 1, 5 та 8 підлягають декриміналізації та за їх вчинення особа підлягає звільненню від покарання, оскільки сума викраденого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому не є кримінально караним діянням.

Натомість решта епізодів не підлягають декриміналізації через те, що їх розмір перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення правопорушення.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2019 року становили 1921 грн.

Відповідно, зміна розміру дрібного викрадення чужого майна з 0,2 нмдг до 2 нмдг є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки у тексті кримінального закону цей розмір не визначений і він вказаний в ст.51 КУпАП.

Отже враховуючи, що ОСОБА_4 згідно вироку Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 року завдав матеріальної шкоди за епізодами 1), 5), 8) на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинені ним діяння, відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ, не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за даними епізодами, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Водночас, за епізодами 2), 3), 4), 6), 7) ОСОБА_4 , згідно вироку Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 року, спричинив матеріальну шкоду розмір якої перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день вчинення крадіжок, а відтак вчинені ним діяння за вказаними епізодами є кримінально караними. За таких обставин вчинене засудженим діяння за даним вироком суду від 29.10.2021 року на даний час вважатися кримінально караним та не впливає на призначене йому покарання.

З урахування цього, суд приводить вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 у відповідність до вимог Закону №3886-IX від 18.07.2024р. в частині звільнення від відбування покарання за епізодами 1, 5 та 8. В іншій частині раніше призначене остаточне покарання залишається незмінним та приведення у відповідність до чинного законодавства не потребується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Подання ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» - задовольнити.

Вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , привести у відповідність до вимог Закону України № 3886-IX від 18.07.2024р.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 року, за епізодами від 27.07.2019 року - 13.08.2019 на суму 1 223,58 грн., від 11.12.2019 на суму 1 533,33 грн. та від 17.12.2019 року - 18.12.2019 на суму 1 840,27 грн., у зв`язку з усуненням караності діяння.

В іншій частині раніше призначене вироком суду остаточне покарання залишається незмінним та приведення у відповідність до чинного законодавства не потребується.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1