Провадження № 11-кп/4823/499/24
Категорія - - ч.1 ст.366-2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000181 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Харкова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заміжня, освіта вища, не працює, раніше не судима,

визнана невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, та виправдана за недоведеністю в її діянні складу даного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у вигляді застави.

Після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_9 заставу у розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн.

Скасовано арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2023, в частині накладення арешту на свідоцтво про право власності на житло від 04.02.2008 (квартира у АДРЕСА_2 ) та технічний паспорт, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №618613 та свідоцтво про право власності /індексний номер 10584110/ від 09.10.2013.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Як зазначив у вироку місцевий суд, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, скоєному за наступних обставин.

Наказом Державної податкової служби України від 19.05.2021 № 967-о ОСОБА_9 з 20.05.2021 призначено на посаду начальника Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області та присвоєно п`ятий ранг державного службовця.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. Таким чином, ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до підпункту «е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Отже, ОСОБА_9 , будучи державним службовцем, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону особи, зазначені у п. 1, підпунктах "а", "в" і "г" п.2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Декларація), за минулий рік на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК).

Рішенням НАЗК від 10.06.2016 №3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» затверджено форму декларації.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.46 Закону (в редакції закону № 1700-VII від 26.10.2022) у декларації зазначаються відомості про отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Абзацом 2 ч.1 ст.46 Закону визначено, що такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір.

Так, ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на внесення завідомо недостовірних відомостей до щорічної Декларації за 2021 рік, будучи публічною особою, до діяльності якої прикута увага суспільства, а саме начальником Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, на яку покладені правоохоронні функції, володіючи достовірними знаннями про те, що в разі внесення достовірних відомостей щодо її доходів та способу їх одержання її дії будуть піддані критиці громадян та зашкодить її авторитету та репутації, не бажаючи їх публічного розголосу, вчинила кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за наступних обставин.

24.11.2022 о 14 год 12 хв, ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Чернігові, більш точну адресу досудовим слідством не встановлено, здійснила вихід у мережу Інтернет з ІР-адреси НОМЕР_1 та розпочала заповнення на офіційному веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 затверджену форму декларації, використовуючи особистий кваліфікований електронний підпис із номером сертифіката НОМЕР_2, виданим в КНЕДП - ІДД ДПС.

Під час заповнення декларації ОСОБА_9 , як суб`єкт декларування, ознайомилась із методичними настановами щодо заповнення декларації. Таким чином, ОСОБА_9 була обізнана із правилами заповнення декларації перед початком внесення інформації до розділів щорічної декларації за 2021 рік.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.03.2021 ОСОБА_11 , знаходячись на тимчасово окупованій території м. Саки Автономна Республіка Крим, діючи від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності від 05 березня 2021 року реєстр. № 1459-1460, підписала документ «Договор купли-продажи земельного участка», яким засвідчено продаж земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0159, загальною площею 800,00 кв.м, розташованої за адресою: тимчасово окупована територія Автономної Республіки АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_9 на праві приватної власності.

Згідно п.4 документу «Договор купли-продажи земельного участка» вартість вказаної земельної ділянки склала 100000,00 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на 17.03.2021 становить 38 040 грн.

Разом з тим, відповідно до п.6 документу «Договор купли-продажи земельного участка», вартість земельної ділянки сплачена покупцем ОСОБА_12 до підписання вказаного документу шляхом оплати на розрахунковий рахунок, відкритий в «РНКБ Банк (ПАО)».

У порушення вимог п.7 ч.1 ст.46 Закону, ОСОБА_9 умисно вказала недостовірні відомості у розділі 11 щорічної Декларації за 2021 рік «Доходи, у тому числі подарунки», а саме не зазначила особистий дохід суб`єкта декларування у розмірі 100 000,00 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на 17.03.2021 становить 38040 грн, отриманий від продажу вказаної земельної ділянки.

Крім того встановлено, що 08.04.2021 ОСОБА_11 , знаходячись на тимчасово окупованій території м. Саки Автономна Республіка Крим, діючи від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності від 05.03.2021 реєстр. № 1459-1460, від імені члена сім`ї ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підписала документ «Договор купли-продажи квартиры», яким засвідчено продаж квартири загальною площею 71,20 кв.м, розташованої за адресою: тимчасово окупована територія Автономної АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_9 та членам сім`ї ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Згідно з п.2.1 документа «Договор купли-продажи квартиры», вартість квартири за договором склала 3800000,00 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на 08.04.2021 становить 1361920 грн.

Разом з тим, відповідно до п.2.2 документу «Договор купли-продажи квартиры», вартість квартири сплачена покупцем ОСОБА_15 до підписання вказаного документу, відповідно до їх долі в спільній приватній власності, шляхом оплати на розрахунковий рахунок відкритий, в «РНКБ Банк (ПАО)».

У порушення вимог п.7 ч.1 ст.46 Закону, ОСОБА_9 умисно вказала недостовірні відомості у розділі 11 щорічної Декларації за 2021 рік «Доходи, у тому числі подарунки», а саме не зазначила особистий дохід суб`єкта декларування у розмірі 1266666,6 російських рублів та члена своєї сім`ї чоловіка ОСОБА_13 у розмірі 1266666,6 російських рублів, загальний розмір доходу 2533333,3 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на 08.04.2021 становить 907946,65 грн, отриманий від продажу вказаної квартири, розташованої за адресою: тимчасово окупована територія Автономної АДРЕСА_2 .

Крім того, 07.07.2021 ОСОБА_11 , знаходячись на тимчасово окупованій території м. Саки Автономна Республіка Крим, діючи від імені ОСОБА_13 на підставі довіреності від 05 березня 2021 року реєстр. № 1455-1456, підписала документ «Договор купли-продажи земельного участка», яким засвідчено продаж земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0425, загальною площею 30,00 кв.м, розташованої за адресою: тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим, м. Саки, провулок Колгоспний, яка належить останньому на праві приватної власності.

Згідно з п.4 документу «Договор купли-продажи земельного участка» вартість вказаної земельної ділянки склала 300000,00 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на 07.07.2021 становить 111300 грн.

Разом з тим, відповідно до п.6 документу «Договор купли-продажи земельного участка», вартість земельної ділянки сплачена покупцем ОСОБА_15 до підписання вказаного документу шляхом оплати на розрахунковий рахунок відкритий в «РНКБ Банк (ПАО)».

В порушення вимог п.7 ч.1 ст.46 Закону, ОСОБА_9 умисно вказала недостовірні відомості у розділі 11 щорічної Декларації за 2021 рік «Доходи, у тому числі подарунки», а саме не зазначила дохід члена своєї сім`ї чоловіка ОСОБА_13 у розмірі 300000,00 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на 07.07.2021 становить 111300 грн, отриманий від продажу вказаної земельної ділянки.

Незважаючи на порушення вимог ч.6 ст.11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до яких на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону та інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, ОСОБА_9 та ОСОБА_13 одержали дохід від зазначених нікчемних правочинів на загальну суму 1057286,65 гривень.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, ОСОБА_9 умисно вказала недостовірні відомості у розділі 11 щорічної Декларації за 2021 рік «Доходи, у тому числі подарунки», а саме не зазначила дохід члена своєї сім`ї чоловіка ОСОБА_13 за 2021 рік, в тому числі отримане останнім грошове забезпечення від ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_15) на загальну суму 803 264,79 гривень, та виплату пенсії на загальну суму 102 470,97 гривень.

Таким чином, у порушення вимог п.7 ч.1 ст.46 Закону, ОСОБА_9 умисно вказала недостовірні відомості у розділі 11 щорічної Декларації за 2021 рік «Доходи, у тому числі подарунки», а саме не зазначила особистий дохід суб`єкта декларування та члена сім`ї суб`єкта декларування на загальну суму 1 963 022,41 гривень.

Проте, розуміючи, що вказана інформація може зашкодити її авторитету та репутації як державного службовця та керівника правоохоронного органу, не бажаючи публічного розголосу, ОСОБА_9 24.11.2022 о 15 год 14 хв та о 15 год 49 хв, у розділі 11 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік «Доходи, у тому числі подарунки», в порушення п.7 ч.1 ст.46 Закону, умисно внесла завідомо недостовірні відомості щодо відсутності з 01.01.2021 по 31.12.2021 у суб`єкта декларування та членів його сім`ї доходів на загальну суму 1963022,41 гривень від нікчемних правочинів та грошового забезпечення чоловіка.

Після цього того ж дня, о 15 год 50 хв здійснила перевірку повноти та достовірності зазначеної інформації та о 15 год 51 хв подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік (ідентифікатор документа - ІНФОРМАЦІЯ_4 ), підписавши із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису із номером сертифіката НОМЕР_2 , виданого в КНЕДП - ІДД ДПС.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2022 році становив 2600 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 , будучи суб`єктом декларування, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог п.2 ч.1 ст.46 Закону, достовірно знаючи про її обов`язок вказати усі передбачені згаданим Законом відомості в декларації, повну та достовірну інформацію в усіх її розділах, внесла завідомо недостовірні відомості, не зазначивши відомості про одержаний дохід нею та її чоловіком від нікчемних правочинів, грошове забезпечення і пенсію отриману ОСОБА_13 на загальну суму 1963022,41 грн.

Відомості, що подані ОСОБА_9 у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, відрізняються від достовірних на 1963022,41 грн, що становить розмір від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст.366-2 КК України, як умисне внесення суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», які відрізняються від достовірних на суму від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Виправдовуючи ОСОБА_9 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, місцевий суд вказав, що сторона обвинувачення не довела наявність у діянні ОСОБА_9 усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватою за ч.1 ст.366-2 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави строком на 3 роки. В обґрунтування скарги послався на безпідставну відмову суду першої інстанції в дослідженні матеріалів НАЗК моніторингу способу життя щодо ОСОБА_9 . Зазначив, що ОСОБА_9 подала виправлену декларацію за 2021 рік, вже будучи у статусі підозрюваної, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Звертає увагу на часові межі між подачею ОСОБА_9 24.11.2022 щорічної декларації за 2021 рік, викриття ОСОБА_9 правоохоронними органами та повідомлення про підозру останньої 12.09.2023, і подачу останньою через 11 місяців виправленої декларації 20.10.2023, у зв`язку з набуттям чинності Закону 3384-ІХ. Також вказав на неузгодженість дій обвинуваченої ОСОБА_9 щодо подачі виправленої декларації, з показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив суду, що у 2022 році заборонив декларувати відомості про себе з міркувань безпеки під час повномасштабного вторгнення рф. Також апелянт не погодився з висновком місцевого суду про відсутність всіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, а саме внесення ОСОБА_9 недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на суму менше, ніж 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Прокурор вказує, що вважає доведеними відомості, що подані ОСОБА_9 у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, відрізняються від достовірних на загальну суму 1963022,41 грн, що становить 755 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, зазначив, що місцевий суд дійшов хибного висновку, що Закон №3384-ІХ та подача обвинуваченою ОСОБА_9 виправленої декларації є підставою, що пом`якшує кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинувачену ОСОБА_9 та її захисників, які просили вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч.3 ст.370, з урахуванням ст.94 КПК України).

Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За змістом цієї статті виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» передбачено, що висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела наявність у діянні ОСОБА_9 усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, та обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, не визнала. Пояснила, що факт укладення за участі повіреної ОСОБА_16 в 2021 році договорів купівлі-продажу квартири та земельних ділянок, за законодавством РФ, що знаходяться в Автономній Республіці Крим, і перебували у їх власності, вона не визнає, вважає їх нікчемними, а тому продовжувала їх декларувати як власність.

Оскільки її чоловік був колишнім співробітником СБУ, а 24.02.2022 відбулось повномасштабне вторгнення РФ на територію України, ОСОБА_13 з міркувань безпеки заборонив їй вказувати інформацію щодо нього у декларації за 2021 рік в розділі про доходи.

Визнала, що помилково не зазначила у відповідній графі декларації помітку щодо ненадання членом її родини інформації про доходи. Після повідомлення 12.09.2023 їй про підозру, вона звернулась до НАЗК і, отримавши відповідний дозвіл, подала 20.10.2023 виправлену декларацію за 2021 рік. На даний час всі подані нею декларації пройшли перевірку та жодних порушень не виявлено.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Частиною 2 ст.1 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України та рішення Конституційного Суду від 20.10.2011 №12-рп/2011 у справі за конституційним поданням ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

За змістом ст.84 КПК України, докази в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст.86 КПК України, докази в кримінальному провадженні мають бути отримані тільки у порядку, передбаченому КПК, отриманий з порушеннями доказ є недопустимим і не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття ст.94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На думку колегії суддів, зазначених вимог законів та Конституції України органом досудового розслідування не дотримано.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі послався на доведеність наданими доказами внесення ОСОБА_9 недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на суму, більше ніж 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не погодившись із висновком місцевого суду про зворотне.

При цьому, як на доказ винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, послався на показання свідка ОСОБА_13 , а також письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні місцевого суду та перевірені судом апеляційної інстанції.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що з 1998 по 2013 роки він працював на різних посадах в СБУ АР Крим. За період проходження служби він та члени його родини: дружина - ОСОБА_9 та син - ОСОБА_14 на території АР Крим набули право власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру та дві земельні ділянки. Після 2014 року, у зв`язку з окупацією РФ території АР Крим, він та члени його родини залишили півострів та переїхали на підконтрольну Україні територію. Дізнавшись зі ЗМІ, що на окупованій території ініціюється прийняття закону, яким буде заборонено іноземцям мати у власності нерухоме майно, він вирішив звернутись до раніше знайомої ОСОБА_16 , яка продовжувала проживати в АР Крим, з проханням посприяти у збереженні належного їм майна. Узгодивши зміст довіреностей, які б не порушували законодавство України, він та члени його родини нотаріально засвідчили відповідні довіреності. Після нотаріального оформлення довіреностей, він організував їх передачу ОСОБА_16 , яка продовжувала перебувати в АР Крим. Він був обізнаний щодо відшукання повіреною ними ОСОБА_16 в період весна-літо 2021 року потенційних покупців на нерухоме майно та оформлення за її участі договорів купівлі-продажу майна на окупованій території. При цьому, потенційні покупці погодились приїхати в Україну для нотаріального оформлення угод купівлі-продажу. Приблизно в кінці 2021 - на початку 2022 року йому з тимчасово окупованої території були передані документи, і він, не оглядаючи їх, почав зберігати за місцем свого проживання. Про те, що він зберігав вдома саме «договори купівлі-продажу» дізнався лише після проведеного слідчим обшуку. Категорично заперечував фактичне отримання будь-яких коштів від продажу належного його родині майна, яке розташоване на території АР Крим, а також відкриття розрахункових рахунків на тимчасово окупованих територіях України.

Також повідомив, що 16.07.2021 він звільнився з СБУ в запас, однак, після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, він продовжував неофіційно співпрацювати з силами безпеки та оборони України. З огляду на характер виконуваної ним роботи на території АР Крим, та виходячи з міркувань безпеки, він категорично заборонив своїй дружині ОСОБА_9 вказувати у відповідному розділі декларації відомості про його доходи.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , передбачена частиною 1 статті 366-2 КК України. Кваліфікуючи діяння обвинуваченої, сторона обвинувачення виходила із того, що остання, будучи суб`єктом декларування, умисно внесла завідомо недостовірні відомості до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», які відрізняються від достовірних на суму понад 500 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Кваліфікація кримінального правопорушення - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом виявлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності обставин, що виключають злочинність діяння.

Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. В свою чергу, склад кримінального правопорушення включає чотири елементи (суб`єкт, суб`єктивну сторону, об`єкт, об`єктивну сторону), кожен з яких має певний набір обов`язкових і факультативних ознак для кваліфікації певного діяння як кримінального правопорушення. Такі ознаки повинні бути визначені у диспозиції відповідної норми КК України, за якою кваліфікується діяння обвинуваченого.

Частина 1 ст.366-2 КК України встановлює кримінальну відповідальність за умисне внесення суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 500 до 4000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Отже, склад проступку щодо декларування недостовірної інформації, буде наявний лише у разі: 1) якщо в декларації указано недостовірні відомості щодо вартості, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 500 до 4000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; 2) відомості, що задекларовані, мають бути завідомо недостовірними.

З урахуванням загальної характеристики складу кримінального проступку, що об`єктивізована у диспозиції частини 1 статті 366-2 КК України, винуватість особи у його вчиненні може бути визнана Судом, якщо сторона обвинувачення доведе сукупність таких елементів:

- наявність об`єкта правової охорони - відповідних суспільних відносин;

- наявність об`єктивної сторони правопорушення - внесення суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

- наявність суб`єкта кримінального правопорушення - особа, яка притягнута до кримінальної відповідальності, є суб`єктом декларування;

- наявність суб`єктивної сторони - прямий умисел суб`єкта декларування на внесення завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції".

При цьому, сукупність цих відомостей має бути доведена за стандартом «поза розумним сумнівом».

Суб`єкт проступку, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, - спеціальний. Це фізична осудна особа, яка досягла 16 років до вчинення кримінального правопорушення та є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Приміткою до ст.366-2 КК України закріплено, що суб`єктами декларування у цій статті є особи, які відповідно до частин 1 та 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону «Про запобігання корупції» та п.п. «е» п.1 ч.1 ст.3 Закону «Про запобігання корупції», до переліку осіб, які зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством, входять посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Як зазначалось вище, наказом Державної податкової служби України від 19.05.2021 №967-о, ОСОБА_9 з 20.05.2021 було призначено на посаду начальника Головного управління ДПС у Чернігівській області, тобто вона є державним службовцем (т.1, а.к.п.110-134).

Відтак ОСОБА_9 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, оскільки є фізичною осудною особою, яка досягла 16 років та у неї в силу займаної посади наявний обов`язок подання декларації.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-2 КК України, є встановлений Законом України «Про запобігання корупції» порядок декларування, який покликаний забезпечити доброчесність осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і зрештою - правильну діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування.

Суспільна небезпечність проступку, передбаченого ст.366-2 КК України, полягає в тому, що суб`єкт умисно порушує передбачений спеціальними законами порядок декларування. Основною ціллю декларування доходів є ефективне запобігання корупції через прозорість майнового стану осіб, уповноважених на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування.

Отже, порядок декларування є безпосереднім об`єктом правопорушення, передбаченого ст.366-2 КК України, визначений Законом України «Про запобігання корупції».

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, полягає у внесенні суб`єктом декларування: а) завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», б) якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Зокрема, для кваліфікації діяння, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, обов`язковою умовою є внесення до декларації завідомо недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на суму від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції Закону № 1700-VII від 26.10.2022) у декларації зазначаються відомості про отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Абзацом 2 ч.1 ст.46 вказаного Закону визначено, що такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір.

Факт внесення відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом використання особистого кваліфікованого електронного підпису не заперечується самою обвинуваченою ОСОБА_9 , а також підтверджується наступними доказами:

- листом керівника Департаменту НАЗК від 15.03.2023, згідно з яким у відповідь на вимогу слідчого, в порядку ст.93 КПК України, було надано на диску DVD-R декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_9 , які містяться в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (т.1, а.к.п.137-138);

- протоколом огляду диску DVD-R від 02.10.2023, згідно з яким слідчим було оглянуто інформацію, наявну на оптичному диску, який є додатком до листа НАЗК від 15.03.2023, та встановлено, що на оптичному диску наявні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_9 за період з 2015 по 2021 роки (т.1, а.к.п.139-254).

Так, у розділі 11 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_9 не вказала доходи її чоловіка ОСОБА_13 (т.1, а.к.п.153);

- листом керівника Департаменту НАЗК від 30.06.2023, згідно з яким у відповідь на вимогу слідчого, в порядку ст.93 КПК України, було надано декларацію ОСОБА_9 , яка подана до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також послідовність її дій в ІТС Реєстр в період часу з 01.01.2021 по 29.06.2023 (т.2, а.к.п.6-19);

- протоколом огляду від 02.10.2023, згідно з яким слідчим було здійснено огляд додатку до листа НАЗК від 30.06.2023, а саме: послідовність дій ОСОБА_9 під час подання щорічної декларації за 2021 рік (т.2, а.к.п.20-21);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02.08.2023, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 11.07.2023, згідно з яким було здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, які перебували у володінні ПрАТ «ВФ Україна», і було вилучено інформацію в електронному вигляді на носії СD-R (т.2, а.к.п.28-29);

- протоколом огляду диску СD-R від 02.10.2023, згідно з яким слідчим було оглянуто оптичний носій та встановлено, що на оптичному диску наявні відомості щодо з`єднань абонента з абонентського номеру НОМЕР_3 , зокрема, місце перебування абонента в період з 14 год 08 хв по 17 год 03 хв 24.11.2022. Вказаний номер ОСОБА_9 вказувала як контактний декларанта (т.2, а.к.п.31-34).

Щодо недекларування ОСОБА_9 доходів від продажу об`єктів нерухомості на території АР Крим, слід зазначити наступне.

Як було встановлено під час судового розгляду в суді першої інстанції і не заперечувалось сторонами кримінального провадження, 17.03.2021, 08.04.2021 та 07.07.2021 ОСОБА_16 , перебуваючи на тимчасово окупованій території в АР Крим, діючи від імені ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на підставі наданих останніми довіреностей, підписала документи «договори купівлі-продажу» земельної ділянки площею 800 кв.м, квартири площею 71,20 кв.м та земельної ділянки площею 30 кв.м відповідно.

Згідно умов документів «договорів купівлі-продажу», що були укладені за участі ОСОБА_16 , як продавця, яка діяла від імені ОСОБА_9 (в момент підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 800 кв.м), ОСОБА_13 (в момент підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 30 кв.м) та ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 відповідно (в момент підписання договору купівлі-продажу квартири площею 71,20 кв.м), обумовлена вартість двох земельних ділянок та квартири до їх підписання була сплачена покупцем на розрахунковий рахунок в «РНКБ Банк (ПАО)».

Наведене, зокрема, підтверджується наступними письмовими доказами:

- протоколом обшуку від 22.06.2023 за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до якого було виявлено та вилучено документи, зокрема, технічний паспорт на кв. АДРЕСА_5 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14928788 від 16.06.2007 (т.2, а.к.п.42-49, 103-105);

- протоколом огляду від 04.09.2023, згідно з яким слідчим було оглянуто речі та документи, що були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 .

Так, згідно нотаріально засвідчених довіреностей від 05.03.2021, ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 уповноважили ОСОБА_16 , що проживає в АДРЕСА_6 , оформити, зареєструвати і отримати документи на їх ім`я, а в подальшому продати належні їм земельні ділянки, належні частки квартири, відповідно, які знаходяться на території Російської Федерації.

Окрім того, вказаними довіреностями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 уповноважили ОСОБА_16 , зокрема, відкривати в будь-якому банку РФ на їх ім`я рахунки для зарахування на них коштів, що належать їм за продані об`єкти нерухомості, з правом підписання в банках будь-яких документів, необхідних для відкриття рахунку (т.2, а.к.п.69-100);

- Свідоцтвом про право власності від 04.02.2008, що підтверджує належність ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на праві спільної сумісної власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 (т.2, а.к.п.101);

- договором купівлі-продажу квартири від 08.04.2021, відповідно до якого ОСОБА_16 , діючи від імені ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , продала ОСОБА_17 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . За домовленістю між сторонами вартість квартири визначили у розмірі 3 800 000 руб.

В п.2.2 даного договору зазначено, що вищевказана сума сплачена покупцем продавцям до підписання договору у відповідності до їх часток. Підписання вказаного договору підтверджує проведений розрахунок між сторонами в повному обсязі на банківський рахунок, відкритий в РНКБ Банк (ПАО) (т.2, а.к.п.106-111);

- Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №618613, який підтверджує право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку загальною площею 800 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_3 (т.2, а.к.п.112);

- договором купівлі-продажу земельного участка від 17.03.2021, відповідно до якого ОСОБА_16 , діючи від імені ОСОБА_9 , продала ОСОБА_12 земельну ділянку з кадастровим номером 90:11:210101:173 загальною площею 800 кв.м. За домовленістю між сторонами вартість земельної ділянки визначили у розмірі 100 000 руб.

Пунктом 6 вказаного договору зазначено, що розрахунок сторонами проведений повністю до підписання цього договору на банківський розрахунковий рахунок, відкритий в РНКБ Банк (ПАО) (т.2, а.к.п.113);

- Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (індексний номер 10584110), яке підтверджує право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку площею 0,003 га з кадастровим номером :01:011:0425, яка розташована в АДРЕСА_7 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 10584276) (т.2, а.к.п.114,115);

- договором купівлі-продажу земельного участка від 07.07.2021, відповідно до якого ОСОБА_16 , діючи від імені ОСОБА_13 , продала ОСОБА_17 земельну ділянку з кадастровим номером 90:21:000000:125 загальною площею 0,003 га. За домовленістю між сторонами вартість земельної ділянки визначили у розмірі 300 000 руб.

Пунктом 6 вказаного договору зазначено, що сума в 300000 руб. до підписання цього договору закладується покупцем на рахунок Ескроу, відкритий в РНКБ Банк (ПАО) (т.2, а.к.п.116);

- заявою на відкриття «счета Эскроу» в РНКБ, заповнена фізичною особою, від 15.06.2021, яка підтверджує подання ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_13 заяви на відкриття відповідного рахунку.

При цьому, відкриття «счета Эскроу» на ім`я ОСОБА_17 зроблено на користь бенефіціара, яким вказано ОСОБА_13 та зазначено його паспортні дані, а також вказано про здійснення розрахунково-касових операцій у відповідності до законодавства РФ. Депонована сума становить 300000 руб. Строк умовного депонування визначено з дати заключення договору, тобто з 15.06.2021 до 01.09.2021 (т.2, а.к.п.117);

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - інформації з електронних інформаційних систем від 30.06.2023, згідно з яким у ході проведення негласної слідчої дії у виді зняття інформації з електронних інформаційних систем за номер стільникового зв`язку НОМЕР_3 , що використовувався ОСОБА_9 , встановлено, що ОСОБА_9 у мобільному додатку «Telegram» має зареєстрований обліковий запис -« ОСОБА_18 ». Серед її контактів виявлено, зокрема, і контакт з ім`ям « ОСОБА_19 ». Вміст відправленого 30.05.2023 ОСОБА_9 файлу за допомогою мобільного додатку «Telegram» абоненту «ОСОБА_19» не встановлено (т.2, а.к.п.131-229);

- протоколом обшуку від 22.06.2023, згідно з яким за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено два мобільні телефони: «Apple Iphone 13» та «Apple Iphone 11», що належать ОСОБА_13 (т.2, а.к.п.235-236);

- протоколом огляду від 12.10.2023, згідно з яким слідчим було оглянуто мобільні телефони «Apple Iphone 13» з карткою номеру НОМЕР_4 та «Apple Iphone 11» з карткою номеру НОМЕР_5 , за результатами якого за допомогою спеціального програмного забезпечення було виготовлено копії вмісту пам`яті вище вказаних мобільних телефонів та створено файл-звіти з розподіленням по каталогах. Виявлену в ході проведення огляду інформацію записано на micro SD 256 Gb (т.3, а.к.п.2-4);

- протоколом огляду від 17.10.2023, згідно з яким слідчим здійснено огляд інформації записаної на micro SD 256 Gb, який є додатком до протоколу огляду мобільних телефонів, проведеного 12.10.2023. Проведеним оглядом встановлено, зокрема, листування між абонентом-користувачем мобільного телефону ( НОМЕР_4 , ОСОБА_20 ) із номерами мобільного телефону НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 (контакт з назвою «ОСОБА_22»), НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 . Узагальнений текст повідомлень зводиться до того, що ОСОБА_13 протягом тривалого часу з`ясовує цінову політику на квартиру, а також домовляється про її продаж, зокрема, повідомляє про посвідчення довіреності з метою продажу об`єктів нерухомості (т.2, а.к.п.6-146);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 01.08.2023, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 11.07.2023, згідно з яким під час тимчасового доступу до речей і документів, які перебували у розпорядженні приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_21 , було вилучено, зокрема: а) довіреність за реєстраційним №1449-1450 від 05.03.2021, згідно якої ОСОБА_14 уповноважив ОСОБА_16 оформити, зареєструвати і отримати документи на його ім`я, а в подальшому продати належну йому частку квартири, що знаходиться на території Російської Федерації; б) довіреність за реєстраційним № 1455-1456 від 05.03.2021, згідно якої ОСОБА_13 уповноважив ОСОБА_16 оформити, зареєструвати і отримати документи на його ім`я, а в подальшому продати належну йому земельну ділянку, квартиру (або її частку), що знаходиться на території Російської Федерації; в) довіреність за реєстраційним №1459-1460 від 05.03.2021, згідно якої ОСОБА_9 уповноважила ОСОБА_16 оформити, зареєструвати і отримати документи на її ім`я, а в подальшому продати належну їй земельну ділянку, квартиру (або її частку), що знаходиться на території Російської Федерації (т.3, а.к.п.171-201, т.2, а.к.п.99-100, 93-94, 91-92);

- протоколом огляду від 08.06.2023, згідно з яким слідчим проведено огляд інформації на Інтернет сторінці (сайті) «Госуслуги», яка розміщена за посиланням - «htpps://www.gosuslugi.ru», яким встановлено, що записи про перехід права щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_5 ; земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_7 , внесені в Єдиний державний реєстр нерухомості /ЄДРН/ про державну реєстрацію. Інформація про власників нерухомого майна у виписках з ЄДРН відсутня, оскільки відомості знеособлені, однак за місцем розташування об`єктів та реквізитами договорів купівлі-продажу можна ідентифікувати відповідні об`єкти як такі, що попередньо були у власності родини Слотюків (т.3, а.к.п.202-216);

- протоколом огляду від 17.10.2023, згідно з яким слідчим здійснено огляд інтернет-ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_5 , який розташований за адресою: «htpps://web.archive.org», та встановлено, що відображення веб сторінки за посиланням «ІНФОРМАЦІЯ_7/» щодо продажу 3 кімнатної квартири в АДРЕСА_8 було неодноразово збережено за період з 25.09.2020 по 27.10.2021 (т.3, а.к.п.217-231).

З аналізу вищевказаних документів, враховуючи зміст наданих ОСОБА_16 доручень, які оформлені відповідно до українського законодавства та посвідчені нотаріально на території України, а саме: чітке визначення в них юридичних дій конкретно на території РФ, які належить вчинити їй як повіреній, в співставленні з показаннями обвинуваченої та аналізу листування її чоловіка ОСОБА_13 з приводу умов відчуження об`єктів нерухомості, зокрема, корегування вартості відчужуваного майна та узгоджені дії зі ОСОБА_16 , яка підписуючи та оформлюючи документи «договори купівлі-продажу» об`єктів нерухомого майна, фактично діяла в інтересах довірителів, та їх виявлення в ході проведення обшуку вже за місцем проживання обвинуваченої по АДРЕСА_1 з випискою з банку за номером рахунку бенефіціара ОСОБА_13 (№ НОМЕР_14 ) від 15.06.2021, яка відповідає рахунку Ескроу, є доведеним факт, що мала місце постійна комунікація між довірителем та повіреними, і як наслідок ОСОБА_9 була не лише обізнана, а й мала реальну усвідомлювану мету - одержання нею та членами її родини доходу від зазначених нікчемних правочинів «договорів купівлі-продажу» на загальну суму 1057286,65 гривень, яка і була досягнута.

Показання ОСОБА_9 про усвідомлення нікчемності укладених від її імені ОСОБА_16 на тимчасово окупованій території документів «договорів купівлі-продажу» не узгоджуються з її ж діями в частині надання нею та членами її сім`ї довіреностей, якими фактично було легалізовано повірену як їх представника перед третіми особами виключно на території РФ. Окрім того, відповідність намірів ОСОБА_9 змісту виданої довіреності остання підтвердила особистим підписом. Таких намірів не заперечувала обвинувачена і під час судового провадження.

Крім того, факт обізнаності щодо фактичного укладення договорів купівлі-продажу» об`єктів нерухомості підтверджується протоколом обшуку за місцем проживання обвинуваченої, відповідно до якого вилучені ряд документів, що підтверджують перехід права власності.

Встановлені обставини співвідносяться і з листуванням в телефоні між свідком ОСОБА_13 та особою, яка займалася підшукуванням покупців та реалізацією об`єктів нерухомості, а час видачі відповідних довіреностей на реалізацію майна відповідає по часу реальній домовленості між сторонами щодо фактичного вчинення правочинів, ще й тому, що листування в телефоні на тему продажу майна розпочато, за наданими стороною обвинувачення доказами, починаючи з 2019 року. При цьому і дія самих довіреностей містить обмеження у часі, що свідчить про реальний намір використання ОСОБА_16 вказаних довіреностей при оформленні документів «договорів купівлі-продажу».

А невизнання обвинуваченою та заперечення її чоловіком - свідком ОСОБА_13 факту вчинення правочинів саме за законодавством РФ, які мали в подальшому бути оформлені відповідно до законодавства України, суперечить самій суті наданих ОСОБА_16 правомочностей на відкриття банківських рахунків на території РФ, які і покликані убезпечити сторону договору від ризику втрати коштів при реалізації нерухомого майна.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про доведеність факту укладення нікчемних правочинів щодо реалізації об`єктів нерухомості на території АР Крим та, як наслідок, отримання обвинуваченою та членами її родини грошових коштів, як дохід від таких правочинів.

А тому, в даному випадку стороною обвинувачення доведено елементи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_9 злочину, що полягають у внесенні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей на загальну суму 1057286,65 гривень.

Разом з тим, доводи прокурора з приводу наявності доказів не зазначення ОСОБА_9 , як декларантом, доходу члена своєї сім`ї у вигляді отриманого грошового забезпечення та пенсії за 2021 рік, не заслуговують на увагу та не підтверджується наявними в справі доказами.

Так, місцевим судом було встановлено та не заперечувалось сторонами кримінального провадження, що 24.11.2022 ОСОБА_9 при подачі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, у розділі 11 не вказала доходи її чоловіка - ОСОБА_13 , які останній реально отримав у 2021 році, на загальну суму 905735,76 грн, що підтверджується, зокрема, наступним:

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 23.08.2023, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 01.08.2023, згідно з яким під час тимчасового доступу до речей і документів, які перебували у розпорядженні ГУ Пенсійного фонду України, було вилучено відомості та документи щодо призначення пенсії ОСОБА_13 , а також відомості щодо усіх здійснених йому пенсійних виплат. За матеріалами пенсійної справи встановлено, що з 16.07.2021 ОСОБА_13 призначено пенсію за віком, і за період з 07.2021 по 12.2021 останній отримав пенсійних виплат на загальну суму 102470 грн 97 коп (т.3, а.к.п.157);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 07.08.2023, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 11.07.2023, згідно з яким під час тимчасового доступу до речей і документів, які перебували у володінні СБУ, було вилучено, зокрема, довідку про грошове забезпечення ОСОБА_13 з серпня по січень 2021 року, яке становить 803264,79 грн; щорічну декларацію після звільнення ОСОБА_13 за 2021 рік; особову картку ОСОБА_13 (т.3, а.к.п.155-164).

Такі свої дії обвинувачена пояснила тим, що помилково не зазначила у відповідній графі декларації помітку щодо ненадання членом її родини інформації про доходи. Вказала, що будучи колишнім співробітником СБУ, її чоловік ОСОБА_13 , після повномасштабного вторгнення РФ, заборонив вказувати щодо нього інформацію з міркувань безпеки. При цьому зазначила, що вже 20.10.2023 подала виправлену декларацію, що відповідало змінам у законодавстві.

Так, Законом України від 20.09.2023 № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» суб`єктам декларування, які подали декларації під час дії воєнного стану, надано право звернутись до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо подання виправленої декларації за відповідний звітний період. Вказаний Закон набрав чинності 12 жовтня 2023 року.

В свою чергу НАЗК забезпечує такому суб`єкту декларування можливість подати виправлену декларацію за відповідний звітний період протягом 30 календарних днів з дня, наступного за днем одержання відповідного звернення суб`єкта декларування.

Враховуючи факт подання ОСОБА_9 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік в умовах воєнного стану, а саме 24.11.2022, обвинувачена обґрунтовано скористалась приписами Закону України № 3384-ІХ, який набув чинності 12.10.2023, та добровільно, дотримуючись визначеного порядку, 18 жовтня 2023 року звернулась з клопотанням до НАЗК про надання їй можливості подати виправлену щорічну декларацію за 2021 рік.

Так, уже 20 жовтня 2023 року ОСОБА_9 подала виправлену щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, зазначивши у розділі 11 доходи її чоловіка ОСОБА_13 у виді заробітної плати у розмірі 803265 грн та пенсії у розмірі 102471 грн, а всього на загальну суму 905735,76 грн, що підтверджується роздруківкою з сайту ЄДРД (т.3, а.к.п.250-258).

Твердження прокурора, що ОСОБА_9 подала виправлену декларацію за 2021 рік, вже будучи у статусі підозрюваної, з метою уникнення кримінальної відповідальності, у зв`язку з тим, що часові межі між подачею ОСОБА_9 24.11.2022 щорічної декларації за 2021 рік, її викриття правоохоронними органами та повідомлення про підозру 12.09.2023, і подачею нею виправленої декларації 20.10.2023, складають 11 місяців, є безпідставним.

Хоча виправлену декларацію за 2021 рік ОСОБА_9 подала після повідомлення її 12 вересня 2023 року про підозру у скоєнні злочину, проте таке подання відбулося до пред`явлення їй 29 листопада 2023 року обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, що, зокрема, відповідає чинному на час її дій законодавству, а саме Закону України №3384-ІХ від 20.09.2023, яким фактично було надано можливість усім декларантам без виключень, які в умовах воєнного стану вже подали декларації за 2021-2022 роки, подати виправлені декларації за ці періоди, запропонувавши відповідний алгоритм дій.

Окрім того, згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про запобігання корупції» у разі, якщо норми цього Закону чи інших актів законодавства у сфері запобігання корупції допускають неоднозначне (множинне) тлумачення норм щодо прав та обов`язків осіб, на яких поширюється дія цього Закону, застосовується найбільш сприятливе для таких осіб тлумачення норми.

Тобто у даному випадку, ОСОБА_9 , скориставшись внесеними Законом України № 3384-ІХ до Закону України «Про запобігання корупції», які фактично пом`якшують відповідальність декларантів, шляхом надання їм можливості подання виправленої декларації, звернулась 18 жовтня 2023 року до НАЗК з відповідним клопотанням, 20 жовтня 2023 року подала виправлену декларацію за 2021 рік, в якій вже зазначила відомості про одержаний дохід її чоловіком ОСОБА_13 за відповідний період.

Тобто, саме внесення законодавчих змін Законом України № 3384-ІХ в частині виправлення декларацій, поданих в умовах воєнного стану, які об`єктивно не залежали від ОСОБА_9 , дозволило останній проаналізувати їх зміст та виправити недостовірні відомості, в частині одержаного її чоловіком доходу за 2021 рік.

При цьому, Закон України № 3384-ІХ жодних обмежень чи виключень за суб`єктним складом не містить, оскільки визначальним для можливості подання декларантом виправленої декларації є її подання у період з 24.02.2022 по 11.10.2023. Обвинувачена ОСОБА_9 подала декларацію за 2021 рік - 24 листопада 2022 року.

А тому, є неспроможними доводи прокурора з приводу хибності висновку місцевого суду, що Закон №3384-ІХ та подача обвинуваченою ОСОБА_9 виправленої декларації є підставою, що пом`якшує кримінальну відповідальність.

Факт випадкового збігу в часі набуття ОСОБА_13 статусу підозрюваної в кримінальному провадженні та законодавчих змін в частині декларування не може автоматично нівелювати більш сприятливі умови для обвинуваченої, в порівнянні з іншими декларантами щодо прав та обов`язків, визначних в Законі України «Про запобігання корупції», які в конкретному випадку обумовлюють і кримінально-правові наслідки.

Вищенаведені обставини свідчать про відсутність усіх елементів об`єктивної сторони інкримінованого злочину, яка полягає у внесенні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей на загальну суму 905735,76 грн, оскільки до моменту пред`явлення обвинувачення ці дані були внесені декларантом ОСОБА_9 .

Відтак, ураховуючи, що доказуванню підлягає внесення до декларації завідомо недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на суму від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що має місце внесення до декларації завідомо недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на суму менше ніж 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на день постановлення судом рішення не є кримінально караним діянням.

Тобто, є доведеним факт відсутності усіх кваліфікуючих ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України.

Також, у поданій апеляційній скарзі прокурор послався на безпідставну відмову суду першої інстанції в дослідженні матеріалів НАЗК моніторингу способу життя щодо ОСОБА_9

Дійсно, в судовому засіданні від 30 січня 2024 року місцевим судом було відмовлено прокурору в задоволенні клопотання про дослідження матеріалів Національного агентства з питань запобігання корупції моніторингу способу життя щодо ОСОБА_9 , з підстав того, що матеріали НАЗК не є доказом по справі, зібрані з порушенням вимог КПК України та виключно на запит органу досудового розслідування (т.3, а.к.п.239-240).

Проте, під час апеляційного розгляду, було задоволено клопотання сторони обвинувачення та досліджено матеріали Національного агентства з питань запобігання корупції моніторингу способу життя щодо ОСОБА_9 .

Однак, вказані матеріали НАЗК жодним чином не впливають на висновки місцевого суду щодо недоведеності в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України.

Крім того, слід зазначити наступне.

У диспозиції ст.366-2 КК України, у редакції, яка є предметом судового розгляду, законодавець вказав на форму вини - умисел. У даному випадку йдеться саме про прямий умисел, адже суб`єкт декларування чітко усвідомлює, що повинен внести достовірні відомості до декларації, однак свідомо цього не робить. Тобто, з суб`єктивної сторони вказане кримінальне правопорушення характеризується лише прямим умислом. При цьому умисел є однією із форм вираження вини, як обов`язкової ознаки будь-якого складу злочину, яка підлягає доказуванню як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, шляхом аналізу всіх зібраних у кримінальному провадженні доказів, адже кримінальна відповідальність особи можлива лише за умови доведення у встановленому законом порядку вини особи у вчиненому злочині, обов`язок по доказуванню якого, відповідно до ч.1 ст.92 КПК України покладається на сторону обвинувачення.

Умисне внесення суб`єктом декларування недостовірних відомостей до декларації означає, що особа, маючи змогу виконати покладений на неї обов`язок, умисно цього не робить. Склад цього злочину матиме місце у випадку, коли особа відкрито відмовляється виконати вимогу закону, тобто усвідомлює той факт, що не виконує обов`язки, покладені Законом України «Про запобігання корупції» шляхом свідомого приховування чи перекручування тієї чи іншої інформації.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_9 як посадова особа Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, на яку покладені правоохоронні функції, володіючи достовірними знаннями про те, що в разі внесення достовірних відомостей щодо її доходів та способу їх одержання її дії будуть піддані критиці громадян та зашкодить її авторитету та репутації, не бажаючи їх публічного розголосу, внесла завідомо недостовірні відомості до щорічної Декларації за 2021 рік.

Під час заповнення декларації ОСОБА_9 , як суб`єкт декларування, ознайомилась із методичними настановами щодо заповнення декларації, що свідчить про її обізнаність із правилами заповнення декларації перед початком внесення інформації до розділів щорічної декларації за 2021 рік.

Наявність вищої освіти, достеменна обізнаність ОСОБА_9 про норми положень Закону України «Про запобігання корупції» в частині декларування, наявність можливості звернутись до публічних роз`яснень НАЗК та отримати персональні відомості після отримання інформації щодо укладення договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомості, а також даних щодо чоловіка, як колишнього співробітника СБУ, свідчать про наявність прямого умислу на внесення до декларації за 2021 рік недостовірних відомостей.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду з приводу доведеності саме умисного внесення ОСОБА_9 недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Отже, аналізуючи досліджені докази по справі, місцевим судом правильно встановлено, що, незважаючи на те, що обов`язок доказування згідно ст.92 КПК України покладається на слідчого та прокурора, під час судового розгляду сторона обвинувачення не довела наявність у діянні ОСОБА_9 усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 КК України, і суд не має можливості перебирати цей обов`язок на себе та встановлювати або витребувати за власної ініціативи будь-які докази.

Враховуючи, що інших переконливих аргументів на спростування вказаних висновків місцевого суду щодо оцінки доказів, в апеляційній скарзі прокурора не наведено, суд першої інстанції, оцінивши надані докази у справі, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вони є недостатніми для доведеності того, що в діянні ОСОБА_9 наявний склад інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до кримінальної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своєму рішенні, а згідно ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначене національне процесуальне законодавство України повністю узгоджується і з практикою ЄСПЛ, що сформульована у п.43 рішення Суду від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини», згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно правової позиції ЄСПЛ розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора про скасування виправдувального вироку з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, необхідно визнати необґрунтованими.

За таких підстав, порушень місцевим судом під час розгляду кримінального правопорушення вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4