03.10.2024 Справа № 756/7011/24
Унікальний № 756/7011/24
Провадження № 1-кп/756/1322/24
УХВАЛА

03 жовтня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

під час проведення засідання у кримінальному провадження № 0003484 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, зареєстрований і проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1, ст. 162, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, з вищою освітою, зареєстрований і проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1, ст. 162, ч. 5 ст. 190 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , і проживає за адресою: АДРЕСА_4 раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 190 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, з середньою освітою, зареєстрований: АДРЕСА_5 , проживає: АДРЕСА_6 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час засідання прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку дії раніше застосованих до обвинувачених запобіжних заходів, а саме стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на строк 60 днів, та стосовно ОСОБА_6 у виді домашнього арешту в нічний період доби, та стосовно ОСОБА_5 у виді цілодобового домашнього арешту на два місяці, посилаючись на обґрунтованість висунутого особам обвинувачення, на існування ризиків у кримінальному провадженні, та на неможливість запобігти існуючим ризикам застосуванням до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_8 заперечив проти клопотання прокурора, просив суд обрати обвинуваченим менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки обвинувачення є необґрунтованим, обвинувачені є раніше не судимими, мають позитивну репутацію, постійне місце проживання, наведені прокурором ризики є недоведеними.

Обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заперечили проти клопотання прокурора, зазначили, що не мають наміру переховуватись.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт у нічний період доби, пославшись на те, що йому необхідно пройти курс реабілітації, як наркозалежної особи. Зазначив, що він добросовісно виконує процесуальні обов`язки у цьому кримінальному провадженні та вже давно перебуває під домашнім арештом.

Захисник ОСОБА_12 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та змінити запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_10 не висловили заперечень щодо продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний період доби, обвинувачений повідомив суд про зміну місця проживання і просив врахувати це при продовженні запобіжного заходу.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши надані письмові документи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно зі статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме незаконному придбанні та зберіганні за місцем свого проживання корпусу гранати Ф-1 та запалу типу УЗРГМ-2, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України; у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_3 разом з іншою особою, які були організаторами в складі організованої групи, спільно з ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, здійснював консультації з проводу алко- та наркозалежності, виконував виїзду на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 08.11.2023 року обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення суми застави. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 19.08.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, та вирішено не визначати розмір застави.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, у сторони обвинувачення наявні певні докази пред`явленого обвинувачення: покази свідків і потерпілих, протоколи слідчих дій, які можуть бути досліджені та оцінені тільки під час судового розгляду.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_3 , зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів проти власності та основоположних прав і свобод людини. При цьому, на цій стадії суд не вирішує питання доведеності винуватості.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд приймає до уваги, що він офіційно був працевлаштований на посаді керівника у реабілітаційному центрі, щодо якого сторона обвинувачення посилається на його фіктивність та незаконність, не одружений, є раніше не судимим.

Матір ОСОБА_3 - ОСОБА_13 перебуває за кордоном, та була оголошена у розшук. Прокурор посилається на те, що під час досудового розслідування встановлено факт обговорення нею можливості уникнення для ОСОБА_3 кримінальної відповідальності, а також що вона в інтересах ОСОБА_3 намагається незаконно впливати на обвинуваченого ОСОБА_6 .

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , а також інкриміновану йому роль у співучасті, як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_3 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих (п. 3 ст. 177 КПК України).

Суд приходить до висновку про доведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, порука, застава, домашній арешт, на цьому етапі не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення.

Оскільки, обвинуваченому інкримінуються обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України із застосуванням насильства і погрозою такого насильства, то на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає можливим не визначати розмір застави обвинуваченому.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, на обґрунтованість підозри, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, суд вважає що клопотання прокурора стосовно ОСОБА_3 слід задовольнити.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_4 будучи виконавцем в складі організованої групи, організатором яких був ОСОБА_14 та інша особа, спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, виконував виїзд на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, отримував грошові кошти від потерпілих, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 08.11.2023 року обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення суми застави. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 19.08.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, та вирішено не визначати розмір застави.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, у сторони обвинувачення наявні певні докази пред`явленого обвинувачення: покази свідків, протоколи слідчих дій, які можуть бути досліджені та оцінені тільки під час судового розгляду.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 , зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів проти власності та основоположних прав і свобод людини. При цьому, на цій стадії суд не вирішує питання доведеності винуватості.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд приймає до уваги, що він офіційно не працевлаштований, не одружений, є раніше не судимим. Також, прокурор в клопотанні послався на те, що при затриманні ОСОБА_4 намагався втекти на власному автомобілі.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також інкриміновану йому роль у співучасті, як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_4 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими і свідками, які зокрема, за версією обвинувачення є особами, яких ОСОБА_4 викрадав, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих або свідків (п. 3 ст. 177 КПК України).

Суд приходить до висновку про доведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, порука, застава, домашній арешт не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення.

Оскільки, обвинуваченому інкримінуються обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України із застосуванням насильства і погрозою такого насильства, то на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає можливим не визначати розмір застави обвинуваченому.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, на обґрунтованість підозри, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, суд вважає що клопотання прокурора стосовно ОСОБА_4 слід задовольнити.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинах, а саме у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_6 будучи виконавцем в складі організованої групи, організатором яких був ОСОБА_14 та інша особа, спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, виконував виїзд за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, здійснював безпосереднє спілкування з родичами «реабілітантів», вводив їх в оману щодо процесу реабілітації та оплати, здійснював контроль за розподілом грошових коштів, отриманих від потерпілих, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що під час досудового розслідування стосовно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Востаннє ухвалою суду від 23.08.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту, але змінено цілодобовий домашній арешт на нічний період доби.

Обвинувачений і захисник проти продовження такого запобіжного заходу не заперечили, розгляд кримінального провадження не завершений, ризики вказані у клопотанні прокурора не втратили актуальності, а тому клопотання прокурора в цій частині слід задовольнити.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_5 будучи виконавцем в складі організованої групи, організатором яких був ОСОБА_14 та інша особа, спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, виконував виїзд на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 01.04.2024 року ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 10.04.2024 року обвинуваченому змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Востаннє ухвалою суду від 19.08.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, у сторони обвинувачення наявні певні докази пред`явленого обвинувачення: покази свідків, протоколи слідчих дій, які можуть бути досліджені та оцінені тільки під час судового розгляду.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_5 , зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів проти власності та основоположних прав і свобод людини. При цьому, на цій стадії суд не вирішує питання доведеності винуватості.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд приймає до уваги, що він не одружений, є раніше не судимим, має постійне місце проживання, процесуальні обов`язки виконує.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими і свідками, які зокрема, за версією обвинувачення є особами, яких ОСОБА_5 викрадав, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих або свідків (п. 3 ст. 177 КПК України).

Суд приходить до висновку про доведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, порука, застава, не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення. Крім того, відомостей про фінансову можливість внесення застави обвинуваченим відсутні.

Згідно з п. 1 «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою. Принаймні, на початковому етапі існування обґрунтованої підозри може виправдати тримання під вартою, але настає момент, коли цього вже не достатньо. Питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінене абстрактно, але повинне оцінюватися в кожному конкретному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосовних до кожної справи (McKay v. the United Kingdom (Маккей проти Сполученого Королівства) [ВП], §§ 41-45; Bykov v. Russia (Биков проти Росії) [ВП], §§ 61-64; Idalov v. Russia (Ідалов проти Росії) [ВП], §§ 139- 141; див. також Labita v. Italy (Лабіта проти Італії) [ВП], §§ 152-153; та Kudla v. Poland (Кудла проти Польщі) [ВП], §§ 110-111).

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, цілодобовий домашній арешт, так само як і тримання під вартою, становить втручання у право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції.

Враховуючи встановлені судом ризики, які не перестали існувати, суд вважає обґрунтованим подальше застосування до обвинуваченого домашнього арешту, однак беручи до уваги добросовісне виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків у справі, а також тривалість обмеження його права на свободу, твердження обвинуваченого про надання йому можливості повноцінно працювати, а також надані ним документи про намір пройти курс реабілітації від наркозалежності, відсутність об`єктивних даних про наявність у обвинуваченого осіб, які можуть в достатній мірі забезпечувати його подальше життя в умовах цілодобового домашнього арешту, суд вважає можливим змінити домашній арешт з цілодобового на певний час доби, що буде достатнім запобіжним заходом.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 183, 193, 194, 197, 369, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 грудня 2024 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 грудня 2024 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на два місяці, тобто до 03 грудня 2024 року включно, за адресою: АДРЕСА_7 .

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не покидати місце свого проживання в нічний період доби, з 21.00 години до 07.00 години, за адресою: АДРЕСА_7 , крім випадків повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками і потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на два місяці, тобто до 03 грудня 2024 року включно, за адресою: АДРЕСА_4 .

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не покидати місце свого проживання в нічний період доби з 21.00 години до 07.00 години, за адресою: АДРЕСА_4 , крім випадків повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками і потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повна ухвала оголошена 07.10.2024 р.

Суддя ОСОБА_1