Справа № 404/2329/24
Номер провадження 1-кс/404/915/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ДБР про закриття кримінального провадження №0000662 за ч. 1 ст. 194 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з вимогою скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 20.11.2023 року про закриття кримінального провадження №0000662 за ч. 1 ст. 194 КК України.

В судовому засіданні, скаржник ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив задовольнити скаргу та скасувати постанову слідчого.

Прокурор і слідчий не з`явились.

Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000662 від 20.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

20.11.2023 року за результатами проведеного досудового розслідування слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000662, за ч. 1 ст. 194 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Статтею 303 КПК України визначені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, серед яких, пунктом 3 ч. 1 вказаної статті КПК України передбачено право заявника, потерпілого, його представника чи законного представника оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до положень Глави 24 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Метою досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб .

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч. 1-2 та 6 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

На виконання вимог частини 1 статті 92 КПК України, слідчий зібрав усі можливі, процесуально зафіксовані, перевірені та оцінені докази, перерахованих у статті 91 КПК України.

Встановлено, що сектором дізнання Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській

області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001242 від 10.12.2021, розпочатому за матеріалами Служби безпеки України за фактом здійснення дій, спрямованих на привласнення повноважень органів влади та місцевого самоврядування шляхом створення не передбачених Конституцією України та Законами України адміністративно-територіальних структур, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.06.2022 (справа №398/785/22, провадження № 1-кс/398/479/22) надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресами: АДРЕСА_1 , з метою вилучення фіктивних документів, розроблених з метою легалізації незаконно створених формувань, а саме печаток, статутів, посвідчень, засобів зв`язку та комп`ютерної техніки.

На підставі даного рішення слідчого судді 29.06.2022 заступником начальника СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 за участю співробітників УСБ України в Кіровоградській області та двох понятих із застосуванням безперервної відео фіксації проведено обшук у ОСОБА_3 за вищевказаною адресою під час якого вилучено речі, зазначені в протоколі обшуку, у тому числі мобільний телефон «Nokia 7+» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 .

У подальшому, 06.04.2023 згідно ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області в слідчій кімнаті Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області здійснено повернення вилученого в ході обшуку майна власнику ОСОБА_3 . Так, при відкритті сейф-пакету № 5346209, в якому був упакований мобільний телефон «Nokia 7+», ОСОБА_3 відмовився його забирати у зв`язку з тим, що на екрані були пошкодження у вигляді тріщин.

20.04.2023 до чергової частини Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла ухвала слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.04.2023 (справа № 398/1859/23, провадження № 1-кс/398/496/23), якою задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 06.04.2023 за фактом можливого умисного пошкодження його майна, а саме мобільного телефону «Nokia 7+», який було вилучено під час обшуку 29.06.2023 в рамках кримінального провадження № 0001242 від 10.12.2021 за ч. 1 ст. 353 КК України, внаслідок останньому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 10500 грн.

На підставі вищевказаного рішення суду у відповідності до вимог

ч. 1, 4 ст. 214 КПК України 20.04.2023 слідчим відділом Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000662 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Постановою процесуального прокурора від 31.08.2023 підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначена за слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 06.04.2023 вбачається, що 06.04.2023 о 15:00 год. по домовленості у судовому засіданні, яке відбулось 03.04.2023 в приміщенні відділення поліції йому повертались вилучені у нього в ході обшуку речі, серед яких був мобільний телефон «Nokia 7+», який він придбав за 10500 грн. в 2019 році. Під час відкриття пакету експертної служби МВС України № 5346209 ОСОБА_3 побачив, що на вказаному телефоні наявні пошкодження у вигляді розбитого скла екрану, тріщини через весь екран та тріщини внизу екрану у зв`язку з чим він звернувся із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо умисного пошкодження вказаного його майна.

Під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000662 за ч. 1 ст. 194 КК України слідчим встановлено, що допитана 09.11.2023 в якості свідка заступник начальника СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 показала, що мобільний телефон «Nokia 7+» саме в такому стані і вилучався при обшуку у ОСОБА_3 , що зафіксовано на відеозаписі проведення обшуку та упаковувався в присутності двох понятих.

Крім того, переглядом відеозаписів проведення 29.06.2022 обшуку встановлено, що на вищевказаному мобільному телефоні на час його вилучення вже були наявні пошкодження екрану у вигляді тріщин, у тому числі тріщини через весь екран.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно заяви ОСОБА_3 мобільний телефон «Nokia 7+» він придбав в 2019 році за 10500 грн. та йому спричинено матеріальну шкоду саме на вказану суму. Разом з тим, середньо ринкова вартість нового мобільного телефону,складає 4278 грн.

Станом на 2022 рік? кримінальна карність дій винної особи за ч. 1 ст. 194 КК України, передбачає розмір шкоди не менше 310125 грн., що виключає в діях службових осіб Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області складу зазначеного кримінального правопорушення, через відсутність об`єктивної сторони злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Під час проведення обшуку та зберігання речового доказу дізнавач не усвідомлював необ хідності пошкодження мобільного терміналу, не бажав його псування та не вчиняв дій спрямованих на утворення сколів на сенсорній панелі вилученого мобільного терміналу. За таких умов у діях дізнавача відсутній прямий умисел, тобто відсутня субєктивна сторона злочину передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

За таких обставин слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000662, за ч. 1 ст. 194 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволені скарги з наступних підстав.

29 червня 2022 року,по АДРЕСА_2 , під час проведення обшуку відшукали і вилучили мобільний термінал «Нокіа 7+», власником якого є ОСОБА_3 .

До протоколу обшуку не вносили відомості про наявні пошкодження сенсорного екрану вилученого мобільного терміналу.

Переглянутий у судовому засіданні відеозапис слідчої дії за 29 червня 2022 року, не містить даних про наявні пошкодження відшуканого та вилученого під час обшуку мобільного терміналу «Нокіа 7+», власником якого є ОСОБА_3 .

06 травня 2023 року, в приміщенні СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, дізнавач ОСОБА_5 повернула ОСОБА_3 належний йому мобільний термінал «Нокіа 7+» з пошкодженнями сенсорного екрану, що підтверджується змістом відео файлу «МV2081MOV».

У цивільних правовідносинах суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, оцінює надані сторонами докази. Крім того, з огляду на статтю 1174 ЦК України для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади встановлення наявності їх вини не є обов`язковою.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Відповідно до частини четвертої статті 168 КПК України після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктом 27 цього порядку, до повернення майна власнику.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Наявність між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин позивача та Національної поліції.

Відсутня потреба у будь-яких процесуальних рішеннях у порядку КПК України. Право для відшкодування шкоди у цивільних правовідносинах не залежить від кримінально правової приюдиції, оскільки наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, суд оцінює з урахуванням наданих сторонами доказами, крім того, з огляду на статтю 1174 ЦК України для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади встановлення наявності їх вини не є обов`язковою.

Скаржник довів, що після вилучення в нього мобільного терміналу та у період перебування майна під контролем органу Національної поліції, на сенсорному дисплеї могла утворитись тріщина скла. З огляду на викладене, скаржник має право на відшкодування майнової шкоди за правилами цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Частиною 1 статті 194 КК України встановлено кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є право власності. Додатковим факультативним об`єктом можуть виступати громадський порядок, екологічна безпека, життя і здоров`я людини.

Предметом злочину може бути будь-яке майно як рухоме, так і нерухоме, крім окремих його видів, знищення чи пошкодження яких передбачено КК як спеціальний вид знищення чи пошкодження майна.

Предметом знищення чи пошкодження у злочині, передбаченому ст. 194, може бути тільки чуже майно. Для кваліфікації діяння за ст. 194 не має значення, кому саме і за правом якої форми власності (державної, колективної, приватної тощо) належить майно, яке є предметом знищення чи пошкодження.

Об`єктивна сторона злочину характеризується суспільно небезпечними діями, які полягають у знищенні чи пошкодженні майна, наслідками у вигляді шкоди у великих розмірах і причиновим зв`язком між вказаними діями і наслідками.

Знищення чи пошкодження чужого майна можуть бути здійснені у будь-який спосіб (розбиття, розламування чи розрізання речі на шматки, дія на річ водою чи повітрям, повне чи часткове розчинення її у воді чи інших рідинах тощо). Умисне знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально-небезпечним способом утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за ч. 2 ст. 194.

Термінологічна конструкція "знищення або пошкодження" передбачає як вчинення певного роду діяння, так і настання відповідних суспільно небезпечних наслідків. При цьому наслідки мають головне значення, оскільки саме з ними закон пов`язує момент закінчення злочину.

Знищення майна - це доведення майна до повної непридатності щодо його цільового призначення. Внаслідок знищення майно перестає існувати або повністю втрачає свою цінність.

Пошкодженням майна визнається погіршення якості, зменшення цінності речі або доведення речі на якийсь час у непридатний за її цільовим призначенням стан.

За своєю конструкцією склад злочину, передбачений ст. 194, є матеріальним. Обов`язковими ознаками його об`єктивної сторони є заподіяння цим діянням великої шкоди і причиновий зв`язок між діянням та заподіяною шкодою.

Шкода у великому розмірі у складі умисного знищення або пошкодження майна може бути визнана тоді, коли цим злочином спричинено матеріальні збитки на суму, яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Цей злочин є закінченим з моменту, коли чуже майно пошкоджено або знищено і шкода від цього є великою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно заяви ОСОБА_3 мобільний телефон «Nokia 7+» він придбав в 2019 році за 10500 грн. та йому спричинено матеріальну шкоду саме на вказану суму. Разом з тим, середньо ринкова вартість нового мобільного телефону,складає 4278 грн.

Станом на 2022 рік? кримінальна карність дій винної особи за ч. 1 ст. 194 КК України, передбачає розмір шкоди не менше 310125 грн., що виключає в діях службових осіб Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області складу зазначеного кримінального правопорушення, через відсутність об`єктивної сторони злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Під час проведення обшуку та зберігання речового доказу дізнавач не усвідомлював необхідності пошкодження мобільного терміналу, не бажав його псування та не вчиняв дій спрямованих на утворення сколів на сенсорній панелі вилученого мобільного терміналу. За таких умов у діях дізнавача відсутній прямий умисел, тобто відсутня суб`єктивна сторона злочину передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення. На підставі ч. 3 названої статті, постанова приймається слідчий, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення здійснюється, коли встановлено, що подія, з приводу якої внесені відомості до ЄРДР відбулася, була результатом вчиненого особою діяння, яка сама по собі не є кримінальним правопорушенням, оскільки відсутній хоча б один із елементів складу злочину, або наявні обставини, які виключають злочинність діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, яка кореспондується з ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого. Таким чином, слідчий правомірно визначив перелік слідчих дій, проведення яких забезпечило з`ясування відсутності складу злочину.

Слідчий зібрав достатні об`єктивні данні та виніс остаточну законну і обґрунтовану постанову відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На виконання вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно ст. 215 КПК України, досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Глава 19 КПК України визначають форму та регламентує порядок проведення досудового слідства. Разом з цим необхідно зауважити, що не встановлюється переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування для його закінчення. Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, самостійно визначає обсяг перевірочних дій, достатніх за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч.2 ст. 283 КПК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Таким чином слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Сумніви скаржника про поверховість та неповноту проведеного розслідування є непідтвердженим суб`єктивним припущенням, тому до уваги не приймаються. Висловлені ним судження мають узагальнену характеристику, суперечать правозастосуванню ст. 6 Конвенції, зокрема принципу юридичної визначеності, оскільки клопотання та зауваження ОСОБА_3 не будуть мати конструктивного результату,- не буде здобуто нових доказів.

Дослідивши надані сторонами матеріали обґрунтовано вважаю, що слідчий під час проведення досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 223 КПК України вжив необхідні дії спрямовані на отримання (збирання) доказів та їх перевірку, дослідив та перевірив обставини, зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Доцільності проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій не вбачається, оскільки вони не здатні вплинути на наявні результати провадження. Не існує правової необхідності проводити інші процесуальні дії чи приймати процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні.

Відсутність ознак винної поведінки виключає у майбутньому пред`явлення підозри чи направлення обвинувального акту до суду, тому слідчий прийняв правильне процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження, як єдиний законний спосіб завершення цього досудового розслідування.

Схожий висновок містить постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18).

Наведене дає підстави обґрунтовано стверджувати, що слідчий при розслідуванні обставин цього кримінального провадження у цілому виконав вимоги щодо забезпечення всебічності та повноти дослідження. Оскаржувана постанова слідчого відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, а висновок про закриття кримінального провадження є обґрунтованим.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, слідчим суддею не встановлено, а у скарзі не наведено достатніх даних, які безумовно свідчать про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставами для скасування прийнятого остаточного процесуального рішення.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про відмову у задоволенні скарги (п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого третього відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження 0000662 за ч. 1 ст. 194 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1