КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 07 серпня 2024 року апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001316.

Не погоджуючись з таким рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0001316 танакласти арешт на автомобіль MERCEDES-BENZ S350 D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , із забороною його відчуження, розпорядження та користування, який перебуває у власності у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яким фактично користувався підозрюваний ОСОБА_8 .

Вважає, оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що відповідно до інформації з інформаційного ресурсу Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС), а саме з Єдиного державного реєстру транспортних засобів встановлено, що ОСОБА_7 має у власності легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350 D, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , право власності на який набуто 20.09.2023.

Одночасно з цим, матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 від 29.03.2024, протоколом проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності підтверджено, що ОСОБА_8 є фактичним власником, користувачем та розпорядником даного авто.

Звертає увагу на те, що за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 , встановлено, що він, використовуючи автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 здійснював перевезення, зберігання та збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, а саме «Канабіс», про що зазначено в повідомленні про підозру. Відтак, вказаний автомобіль є знаряддям вчинення злочину та відповідає ознакам, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

На думку сторони обвинувачення, слідчим суддею при прийнятті рішення не враховано обставини досудового розслідування, не взято до уваги доводи прокурора.

В судове засідання представник власник майна не з`явився, у телефонном урежимі повідомив, що перебуває у іншому судовому засіданні, хоча про час та дату судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку. Колегія суддів, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України) вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України,.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 липня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0001316, за підозрою, у тому числі ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України.

В клопотанні прокурора зазначено, що підозрюваний ОСОБА_8 , з метою легалізації коштів, які отримані від незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, здійснює придбання рухомого та нерухомого майна, право власності на яке оформлює, в тому числі, але не виключно, на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації з інформаційного ресурсу Національної ізтоматизованої інформаційної системи (НАІС), а саме з Єдиного державного реєстру транспортних засобів встановлено, що ОСОБА_7 має у власності легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350 D, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , правовласності на який набуто 20.09.2023.

Одночасно з цим, матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 від 29.03.2024, протоколом проведення негласних слідчих (розшукової) дій відносно ОСОБА_8 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності підтверджено, що ОСОБА_8 є фактичним власником, користувачем та розпорядником даного авто.

За результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 , встановлено, що він, використовуючи автомобіль MERCEDES - BENZ S 350 D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 здійснював збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, «канабіс», про що зазначено в повідомленні про підозру.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 08 лютого 2024 року, в тому числі автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350 D визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

08 лютого 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

30 квітня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350 D, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , який перебуває у власності ОСОБА_7 , із забороною здійснювати його відчуження, розпорядження та користування, з метою збереження речового доказу та спеціальної конфіскації.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено, з тих підстав, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року задоволено скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 щодо неповернення тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0001316. Зобов`язано орган досудового розслідування повернути ОСОБА_7 автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350 D.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що питання щодо відношення вказаного майна до обставин кримінального провадження, було предметом судового розгляду та судом надано відповідну правову оцінку.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, спеціальної конфіскації та збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї ж статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Пунктом 1 частини 1 статті 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши доводи клопотання сторони обвинувачення та матеріали судового провадження вважає, що прокурором доведено необхідність арешту майна у кримінальному провадженні № 0001316, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації, оскільки у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Окрім того, прокурором у клопотанні вказано, що за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 , встановлено, що він, використовуючи автомобіль MERCEDES - BENZ S 350 D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 здійснював збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, «канабіс», про що зазначено в повідомленні про підозру. Відтак, вказаний автомобіль є знаряддям вчинення злочину та відповідає ознакам, передбачених с. 98 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що MERCEDES-BENZ S 350 D, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 ,відповідає критеріям ч. 1 ст. 170, ст. 98 КПК України, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім того, постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 08 лютого 2024 року вказаний автомобіль обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи прокурора заслуговують на увагу, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності наявності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають, як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, знищення майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно, яке зазначено у клопотанні прокурора.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 ,- задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 ,про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0001316, - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль MERCEDES-BENZ S350 D державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яким фактично користувався підозрюваний ОСОБА_8 із забороною його відчуження, розпорядження та користування.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 757/19391/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Провадження № 11сс/824/3711/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК