Справа 688/3521/24
№ 1-кп/688/257/24
Ухвала

Іменем України

22 серпня 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Шепетівка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000005 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Товсте Заліщицького району Тернопільської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України,

встановив:

06 серпня 2024 року до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов затверджений прокурором Шепетівської окружної прокуратури обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Ухвалою суду від 08.08.2024 призначено підготовче судове засідання на 22.08.2024.

За обвинувальним актом, ОСОБА_4 , маючи вищу медичну освіту за спеціальністю «лікувальна справа» (диплом серії НОМЕР_1), будучи призначений на підставі наказу № ЗО о/с від 23.04.2014 начальника Шепетівської виправної колонії (№ 98) на посаду лікаря - статистика багатопрофільної лікарні при установі «Шепетівська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 98)» (згідно наказу Міністерства юстиції України № 3679/73/5 від 15.12.2016 «Шепетівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 98)» перейменовано на державну установу «Шепетівська виправна колонія (№ 98)»), яка розташована за адресою: вул. Шевченка, 60, с. Климентовичі ІІІепетівського району Хмельницької області з 23.04.2014 виконував обов`язки медичного працівника.

Працюючи на вказаній посаді ОСОБА_4 , будучи, відповідно до ст. 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон), медичним працівником зі спеціальною освітою, будучи зобов`язаним згідно з п. «а» ч. 1 ст. 78 Закону, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу, всупереч вимогам ст.ст. 37, 78 Закону, згідно вимог ст. ст. 33, 34 Закону будучи відповідальним за надання медичної допомоги, маючи достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та можливості для надання кваліфікованого лікування пацієнту, перебуваючи у медичному закладі неналежно виконав свої професійні обов`язки, як медичний працівник, внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, допустив настання тяжких наслідків для хворого у виді смерті, за наступних обставин.

Так, 08.09.2017 о 11 годині 00 хвилин, засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без свідомості доставлено у терапевтичне відділення багатопрофільної лікарні для засуджених при ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», де останній оглянутий черговим лікарем ОСОБА_4 , який поставив діагноз «Гостре порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу на фоні гіпертонічної хвороби», вірно встановив гостре порушення мозкового кровообігу, проте не вірно встановив його тип, оскільки у хворого ОСОБА_5 не було геморагічного інсульту, а міг бути ішемічний інфаркт головного мозку. Надалі лікарем ОСОБА_4 хворому ОСОБА_5 призначено обстеження, але внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до своїх професійних обов`язків, не проведено необхідні лабораторні та інструментальні обстеження, при проведенні яких можна було б вірно встановити діагноз та провести корекцію лікування і призначити необхідне лікування.

Зокрема, цього ж дня, о 14 годині 19 хвилин хворому ОСОБА_5 проведено електрокардіографію, за результатами якої лікарем-терапевтом ОСОБА_4 не встановлено наявність вираженої брадикардії (зниження частоти серцевих скорочень), що становили 28-30 ударів за хвилину, а лікарями 08.09.2017 з моменту поступлення і до 23 години 00 хвилини відмічався пульс частотою 84-60 ударів за хвилину.

Хворий ОСОБА_5 із низьким артеріальним тиском потребував в першу чергу застосування інфузії не глікозидних ізотропних засобів (допамін, добутамін) та активної оксигенації (застосування кисню), а для підвищення частоти серцевих скорочень застосування атропіну, що не було призначено хворому лікарем-терапевтом ОСОБА_4 .

Таким чином, обстеження лікарем-терапевтом ОСОБА_4 хворого ОСОБА_5 проведено не в повній мірі та не відповідало Уніфікованому клінічному протоколу екстреної, первинної, вторинної (спеціалізованої), третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги та медичної реабілітації «Геморагічний інсульт (внутрішньо мозкова гематома, аневризмальний субарахноїдальний крововилив)», затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) № 275 від 17.04.2014, Уніфікованому клінічному протоколу медичної допомоги «Ішемічний інсульт (екстрена, первинна, вторинна (спеціалізована) медична допомога, медична реабілітація), затвердженому наказом МОЗ України № 602 від 03.08.2012 та Клінічним рекомендаціям з діагностики та лікування гострої серцевої недостатності за 2012 рік.

Крім того, лікарем-терапевтом ОСОБА_4 хворому ОСОБА_5 в першу чергу не була проведена базисна терапія, а саме: підтримка дихальної та серцево-судинної функції і корекція гемодинаміки, що призвело до поглиблення гіпоксії та прогресування набряку головного мозку і гострої серцево-судинної недостатності, які і явились безпосередньою причиною смерті.

Внаслідок допущення вищевказаних недоліків під час надання медичної допомоги хворому ОСОБА_5 09.09.2017 о 05 годині 20 хвилин констатовано смерть останнього, причиною якої стало поєднання двох захворювань системи кровообігу: Ішемічної хвороби серця на фоні дрібно вогнищевого кардіосклерозу, стенозуючого коронароатеросклерозу з частковою облітерацією коронарних артерій на 2/3 та фіброзу клапанів серця і крупних судин та гіпертонічної хвороби (про що свідчить наявність гіпертрофії стінки лівого шлуночка 1,5 см), що мають спільний етіологічно-патологічний процес розвитку, які в клінічному перебігу на фоні можливого підвищення артеріального тичку (який у останнього в 2016-2017 роках підвищувався до 160/100 - 170/110 мм рт.ст.) ускладнились гострим порушенням мозкового кровообігу з набряком головного мозку та гострою серцево-легеневою недостатністю. Набряк речовини головного мозку та гостра серцево-легенева недостатність явились безпосередніми причинами смерті ОСОБА_5 .

Таким чином, дії лікаря-терапевта ОСОБА_4 , які виразились у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення та полягали у невірній оцінці результатів електрокардіографії, за даними якої частота серцевих скорочень у хворого ОСОБА_5 становила 28-30 ударів за хвилину, та не надані оцінки низькому тиску (85/60 мм рт.ст.) призначив лікування яке могло сприяти ще більшому зниженню артеріального тиску та зменшенню частоти серцевих скорочень, що призвело до поглиблення гіпоксії та прогресування набряку головного мозку, та який при важкому стані хворого, коли його артеріальний тиск становив 60/30 мм рт.ст., а пульс був ниткоподібний, не призначив будь-яких лікувальних заходів, призвели до настання тяжких наслідки у вигляді смерті ОСОБА_5 та мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті останнього.

Таким чином, своїми діями, які виразились у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та просив закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, минув строк, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про розгляд справи, подала до суду заяву у якій зазначила, що не заперечує проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та просила розглянути справу за її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ст. 285 КПК).

Встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України ОСОБА_4 вчинив 08.09.2017.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України відповідно до ст. 12 КК віднесено до нетяжкого злочину.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

На час розгляду судом 22 серпня 2024 року кримінального провадження зазначені строки давності притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, а саме 3 роки, минули.

ОСОБА_4 подав суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження, висловив згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, розуміючи своє право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку клопотання обвинуваченого задовольнити, звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Керуючись ст.ст. 284-286, 314, 372 КПК України, ст.ст. 44, 49 КК України, суд

постановив:

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадженняза № 0000005 - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6