Справа № 357/4800/19
У Х В А Л А

15.10.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області об`єднане кримінальне провадження № 0001125, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2019 та № 0001694, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимого,

1) 18.04.2005 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 2 роки 2 місяці позбавлення волі за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2004 та остаточно призначено покарання у виді 4 років та 3 місяців позбавлення волі;

2) 25.03.2009 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 07.05.2009 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 10.01.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 08.05.2018 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Будучи раніше судимим, маючи незняті та непогашені у встановленому порядку судимості, 18.04.2019 близько 02:10 год ОСОБА_3 , знаходячись на дорозі, неподалік будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , з мотивів помсти щодо його неправдивих звинувачень у крадіжці мобільного телефону, наздогнав потерпілого ОСОБА_6 , який йшов по вулиці та діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 наніс потерпілому ОСОБА_6 не менше 20 ударів по тулубу, ногах та голові метелевим прутом довжиною 66 см, в діаметрі 8 мм, який ОСОБА_3 знайшов поряд.

В результаті заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: синці та садна на голові, тулубі та кінцівках, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, будучи раніше судимим, маючи не зняті та не погашені у встановленому порядку судимості за вчинення злочинів проти власності 18.04.2019 близько 02:10 год ОСОБА_3 , знаходячись на дорозі, наподалік будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , з мотивів помсти, щодо його неправдивих звинувачень у крадіжці мобільного телефону, наздогнав потерпілого ОСОБА_6 , який йшов по вулиці та умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

В подальшому повертаючись до місця проживання, навпроти будинку АДРЕСА_2 , 18.04.2019 близько 02:20 год, на асфальті виявив мобільний телефон марки «NOMI», при цьому розуміючи, що даний мобільний телефон йому не належить, вирішив його викрасти.

Реалізуючи свій намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його дії залишаються не поміченими сторонніми особами, розуміючи, що вказаний телефон, належить потерпілому ОСОБА_6 , якому він заподіяв тілесні ушкодження, шляхом вільного доступу з асфальтового покриття викрав мобільний телефон марки NOMI» моделі «EVO Х2», належний потерпілому ОСОБА_6 , вартістю 1450 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 завдано майнової шкоди на загальну суму 1 450 грн.

Зважаючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України яке інкримінується обвинуваченому було вчинено ним 18.04.2019, відповідно до положень ст. 285 КПК судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 суть обвинувачення та те, що на момент судового розгляду закінчились строки давності притягнення його особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Також судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 про те, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ним діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та запитано згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Також захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що йому цілком і повністю зрозуміло суть обвинувачення, підстава та наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України та він не заперечує проти його звільнення від кримінальної відповідальності у рамках указаного кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому пояснив, що він дійсно вчинив кримінальне правопорушення 18.04.2019, свою вину визнає та щиро кається.

Крім того обвинувачений ОСОБА_3 погодився на закриття стосовно нього кримінального провадження за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Прокурор ОСОБА_4 вважала за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зазначила, що часу вчинення кримінального проступку пройшло більше п`яти років, тому просить на підставі ч. 2 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання, а кримінальне провадження у цій частині закрити. Також прокурор не заперечувала проти закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи до суду не прибув, натомість у своїй письмовій заяві від 31.01.2024 (а.с.249 т. 2) просив судовий розгляд проводити у його відсутності, не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши наявні матеріали, приходить до наступного.

Зокрема, пунктом 1 частини 2 статті 284 наведеного Кодексу кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, яким, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КПК України, є законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодекс України та закон України про кримінальні проступки), судом (ч. 1 ст. 286 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі .

Згідно з ч. 1 ст. 125 КК України, (в редакції Закону, чинного на час вчинення злочину 18.04.2019), за вчинення цього злочину була передбачена кримінальна відповідальність у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року, тобто в силу норм ст. 12 КК України в редакції 22.11.2018, зазначене кримінальне правопорушення було злочином невеликої тяжкості.

01.07.2020 набув чинності N 2617-VIII від 22.11.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень". Вказаним законом внесені зміни до ч. 1 ст. 125 КК України згідно з якими кримінальна відповідальність за скоєння цього кримінального правопорушення настає у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Отже, Закон № 2617-VIII у даному випадку не має зворотної дії в часі в тій частині, оскільки не пом`якшує кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.

Зважаючи на санкцію ч. 1 ст. 125 КК України, у разі вчинення вказаного кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, більше ніж два роки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Суд звільняючи особу від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України має перевірити чи зупинялась або переривались строки давності.

Судом таких обставин не встановлено.

Початком перебігу строку давності є день, коли було вчинено кримінальне правопорушення - 18.04.2019 і ця обставина сторонами не заперечується. Таким чином з дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше двох років.

Отже, оскільки від події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, про яке зазначено в обвинувальному акті, минуло понад два роки, строки давності не зупинялись та не переривались, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за вчинене 18.04.2019 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Щодо клопотання про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суд зазначає таке.

18.07.2024 Верховна Рада України прийняла Закон України № 3886-ХІ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів", який набув чинності 09.08.2024.

Зокрема, указаним законом викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, де частинами 1, 2 визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки є викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2019 складає 1 921 грн 00 коп.

Отже, розмір соціальної пільги у 2019 році становить 960 грн 50 коп. (1 921 грн : 50% = 960 грн 50 коп.).

Таким чином, на час вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому діяння 18.04.2019, нижня межа кримінальної караності крадіжки настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 1 921.00 гривні.

Із обвинувального акту вбачається, що вартість викраденого ОСОБА_3 майна становить 1 450.00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 3 КК України законодавствоУкраїни про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтуєтьсяна КонституціїУкраїни та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Отже, Закон № 3886-ХІ, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням

Аналізуючи наведені положення законів, слід дійти висновку, що відбулась втрата чинності закону, шляхом прийняття нового закону і відповідно визначення нових меж між адміністративним правопорушенням (дрібної крадіжки) та кримінальним правопорушенням (крадіжки). Наразі не є кримінально карним діянням - викрадення чужого майна, вартість якого становить до 1 921 грн 00 коп.

Відповідно до п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З цих підстав, ураховуючи положення статті 5 КК України, судом має бути прийнято рішення в порядку, передбаченому п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України, тому що вартість викраденого ОСОБА_3 майна відповідно до обвинувального акту менша, ніж верхня межа для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Отже, враховуючи згоду обвинуваченого ОСОБА_3 на закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, клопотання його захисника підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закритю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст. 5, 44, 49 КК України, ст. 284, 369-372, 479-2 КПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 .

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у об`єднаному кримінальному провадженні № 0001125, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2019 та № 0001694, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2023 за обвинуваченням, у вчиенні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, об`єднане кримінальне провадження № 0001125, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2019 та № 0001694, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, - закрити в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Об`єднане кримінальне провадження № 0001125, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2019 та № 0001694, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, - закрити в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_8