Провадження №1-кп/638/1953/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001121 від 20.09.2024з обвинувальним актом у відношенні :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в смт. Дробишеве, Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не військовозобов`язаного, не працюючого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого :

- 03.11.2003 вироком Краснолиманського міськсуду Донецької області за ст.ст. 115 ч. 1, 185 ч. 1, 289 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 11 років позбавлення волі; постановою Кіровського райсуду м. Макіївки Донецької області від 28.09.2005 вирок змінено, звільнено від покарання за ст. 185 ч. 1 КК України, та вважати засудженим за ст.ст. 115 ч. 1, 289 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі;

- 05.10.2016 вироком Краснолиманського міськсуду Донецької області за ст.ст. 185 ч. 2, 309 ч.ч. 1, 2, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі; - 04.11.2019 вироком Слов`янського міськрайсуду Донецької області за ст.ст. 309 ч. 2, 71 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі;

- 25.02.2020 вироком Слов`янського міськрайсуду Донецької області за ст.ст. 309 ч. 2, 70 ч.ч. 1, 4 КК України до 3 років позбавлення волі; ухвалою Селидівського міськсуду Донецької області від 08.04.2022 звільненого з місць позбавлення волі 14.04.2022, на підставі приписів ст. 81 КК України, умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 26 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України, -

за участю :

прокурора ОСОБА_4

підсудного ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Підсудний ОСОБА_3 19 серпня 2024 року, близько 18:00 години перебуваючи на території колишнього заводу «ІОМЗ», розташованого по АДРЕСА_3 , в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, не маючи відповідного дозволу, передбаченого Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, у одному з приміщень заводу, в якому в період окупації Ізюмського району, Харківської області, дислокувалися військові рф, знайшов корпус ручної осколкової гранати РГН, який є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а також вибуховий пристрій - підривач УДЗ до ручних гранат РГН, РГО, які незаконно придбав, шляхом привласнення, та утримуючи при собі, почав незаконно переносити слідуючи по АДРЕСА_4 .

У подальшому, 19 серпня 2024 року в період часу з 19 години 27 хвилин по 19 годину 34 хвилини, в ході проведення огляду місця події за адресою : АДРЕСА_4 , співробітники поліції в присутності понятих, виявили та вилучили у підсудного ОСОБА_3 вищезазначену вибухову речовину та вибуховий пристрій, які він незаконно придбав та носив при собі, без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України визнав повністю. При цьому, підсудний ОСОБА_3 показав, що дійсно, при вищевказаних обставинах, викладених в обвинувальному акті, він 19.08.2024, близько 18:00 години перебуваючи на території заводу «ІОМЗ», розташованого по вулиці Пролетарська у м. Ізюм, в одному з приміщень заводу, знайшов корпус ручної гранати РГН та підривач УДЗ до ручної гранати, які залишили війська рф під час окупації, при цьому усвідомлюючи, що це є вибухова речовина та вибуховий пристрій, не маючи відповідного дозволу на поводження з ними, та рухаючись по АДРЕСА_4 , був зупинений співробітниками поліції, які в присутності понятих, виявили та вилучили зазначені корпус гранати та підривач, які він незаконно придбав та носив при собі, без передбаченого законом дозволу, про що було складено відповідний протокол. Він розумів, що придбаний корпус ручної гранати є вибуховою речовиною, а підривач для гранати є вибуховим пристроєм, а також, що він їх придбав та носив при собі незаконно, без відповідного дозволу.

Оскільки підсудний ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження у судовому засіданні не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає про те, що дії підсудного ОСОБА_3 за ст. 263 ч. 1 КК України кваліфіковані вірно, так як він своїми умисними діями вчинив : незаконне придбання та носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

При визначенні підсудному ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення-злочину, данні про особу підсудного, який раніше неодноразово судимий, при цьому наявні судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, не працює, на диспансерному обліку в ОДН та МПНД не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно.

У відповідності до п. 1, ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання підсудного ОСОБА_3 судом визнається щире каяття.

Крім того, судом також враховується та обставина, що в результаті протиправних дій підсудного ОСОБА_3 наслідків, які могли бути віднесені до категорії тяжких не настало.

У відповідності до п. 1, ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання підсудного ОСОБА_3 судом визнається рецидив злочинів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначити підсудному ОСОБА_3 покарання, у межах санкції ст. 263 ч. 1 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Однак, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, дані які характеризують особу підсудного ОСОБА_3 , наявність обставин, які як пом`якшують так і обтяжують покарання, відношення до скоєного злочину, щире каяття, обставини які є причиною вчинення злочину та наслідки протиправної діяльності підсудного, стан здоров`я підсудного, наявність постійного місця мешкання, міцних соціальних і сімейних зв`язків, обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також те, що в результаті протиправних дій підсудного тяжких наслідків не настало, зважаючи на те, що протиправні діяння підсудного ОСОБА_3 були зумовлені вказаними обставинами та не носили систематичний характер, суд вважає що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_3 можливо без ізоляції його від суспільства, з застосування до нього положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покладанням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід у відношенні підсудного ОСОБА_3 на час судового провадження не обирався.

При проведенні судово-вибухотехнічних експертиз, експертами державної спеціалізованої установи Харківський НДЕКЦ МВС України були витрачені кошти в загальній сумі 4543,68 гривни, які цільовим призначенням були виділені цієї установі з Державного бюджету України, які судом відносяться, у відповідності зі ст. 122 КПК України, до процесуальних витрат.

Суд вважає, що дані документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з підсудного ОСОБА_3 на користь держави.

Речові докази : вибухова речовина - корпус ручної осколкової гранати РГН та вибуховий пристрій - підривач УДЗ до ручних гранат РГН, РГО, які перебувають на відповідальному зберіганні у уповноваженої особи військової частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_5 , - підлягають залишенню на зберіганні в військовій частині НОМЕР_1 , в порядку передбаченому Постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиленням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України та призначити йому покарання на підставі цього закону у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування вказаного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід у відношенні засудженого ОСОБА_3 , на час судового розгляду, не обирався.

Стягнути зОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в загальній сумі 4543 гривни 68 копійок.

Речові докази : вибухова речовина - корпус ручної осколкової гранати РГН та вибуховий пристрій - підривач УДЗ до ручних гранат РГН, РГО, які перебувають на відповідальному зберіганні у уповноваженої особи військової частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_5 , - залишити на зберіганні в військовій частині НОМЕР_1 , в порядку передбаченому Постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиленням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 393, 395 КПК України, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1