печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю адвоката - (в режимі ВКЗ) ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_5 , яка подана в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000465 від 28.02.2024, -

В С Т А Н О В И В :

08.05.2024 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 , яка подана в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000465 від 28.02.2024.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 26.04.2024 було проведено обшук у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 .

Разом з тим, під час проведення вказаного обшуку вилучено майно особистий мобільний телефон та планшет адвоката ОСОБА_6 .

Власник вилученого майна вважає, що воно має статус тимчасово вилученого майна, оскільки не має відношення до обставин кримінального правопорушення, які являються предметом досудового розслідування та в подальшому на нього не було накладено арешт, а відтак вилучене майно підлягає поверненню його законному володільцю.

Адвокат в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо вимог скарги вказуючи на його безпідставність, з огляду на те, що дозвіл на вилучення майна, було надано ухвалою слідчого судді про обшук.

Вивчивши скаргу, заслухавши позицію учасників розгляду, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 28.02.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000465, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

17.04.2024 ухвалою слідчого судді надано дозвіл слідчим слідчої групи та прокурорам групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні на проведення обшуку за місцем проживання адвоката ОСОБА_6 (свідоцтво №2705 видано Дніпропетровською обласною КДКА від 15.10.2012), а саме за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстроване за ОСОБА_7 , з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та вилучення документів стосовно проектів, первинні фінансово-господарські документи, договори, додаткові угоди, платіжні доручення, інформація та документи щодо банківських рахунків, операції по рахунках, документи бухгалтерської звітності, реєстраційні та установчі документи компаній-нерезидентів, які пов?язані з інвестиційними проектами «Danvel» («Danwel»), «Eternity» та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , (первинні фінансово-господарські документи, інформація та документи щодо отримання/відправлення грошових переказів в Україну/за кордон, конвертація валютних коштів (доллари США, Євро), купівля/продаж електронних цифрових активів, договори, платіжні доручення, банківські виписки, рукописні та печатні чорнові записи із відображенням назв юридичних осіб, проведених господарських операцій, номерів телефонів, планування зустрічей, анкетних даних осіб; печатки та штампи юридичних осіб, кліше підписів осіб, а також печатки та штампи підприємств (установ), які перебуватимуть у відповідних приміщеннях та які використовувались для вчинення зазначеного злочину; носіїв електронної інформації (флеш-карти будь-якого формату, CD-DVD диски, USB-носії, носіїв на жорстких магнітних дисках (HDD), носіїв на твердотільних дисках (SSD), системних блоків персональних комп`ютерів (СБПК), ноутбуків і макбуків, (ППК), мобільних телефонів, серверів, іншої комп`ютерної техніки, моніторів та гарнітур комп`ютерної техніки, зовнішніх переносних пристроїв зберігання інформації, мобільних терміналів, сім карт та карткоутримувачів, пристроїв та приладів, які забезпечують SIP, IP-телефонію та VoIP, пристроїв та приладів, які забезпечують доступ до локальної мережі, всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет, записів так званоі неофіціиноі бухгалтеріі, записних книжок, чорнових записів, які містять таку інформацію, систем відео-аудіоконтролю, що побудовані на основі відеокамер та мікрофонів, пристрої та прилади на які передається та записується інформація (серверів), що використовувались під час вчинення злочину та можуть бути засобом або знаряддям їх вчинення; рукописні та печатні чорнові записи із відображенням номерів телефонів, розподілення грошових коштів, планування зустрічей тощо; банківські документи, картки та крипто гаманці.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Під час вивчення матеріалів скарги, встановлено, що 26.04.2024 був проведений обшук слідчим ОСОБА_11 у межах цього кримінального провадження, під час якого були вилучені особистий мобільний телефон та планшет адвоката ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

При цьому, вирішуючи питання про повернення майна, в даному випадку, належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави - ухвали слідчого судді про обшук, а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження, а також відношення власника майна до інкримінованого злочину.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_6 не має статусу підозрюваної особи у кримінальному провадженні № 0000465, будь-яких слідчих дій із останньою здійснено не було, до органу досудового розслідування вона не викликалась.

Стороною обвинувачення не спростовано вказаних доводів, оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000465, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, як і не надано судового рішення про накладення арешту на вилучене майно.

Окрім того, доказів того, що з вилученим майном проведено слідчі дії, спрямовані на доведення причетності такого майна до кримінального провадження, слідчому судді не надано.

Вказане свідчить про те, що вилучення та утримування майна немає жодного значення для розслідування кримінального провадження, в межах якого проводився обшук та його вилучення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був вилучений стороною кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160-166,170-174 цього Кодексу.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розсілдування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких обставин, зважаючи на те, що органом досудового розслідування не доведено необхідність подальшого обмеження права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, вилученого під час обшуку, скарга адвоката підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу - задовольнити.

Зобов`язати слідчого уповноваженого здійснювати досудове розслідування в кримінальному проваджені № 0000465 від 28.02.2024 негайно повернути майно вилучене 26.04.2024 під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон iPhone 15 Pro Max, планшет iPad модель 1652 чорного-сірого кольору, які належать ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_12