Справа № 643/4285/24
Провадження № 1-кп/643/584/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001126, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова знаходиться зазначена кримінальна справа.

Стосовно ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Станом на 15.10.2024 справа по суті не розглянута.

Прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання зазначила, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду міста Харкова від 24.03.2024 на стадії досудового слідства до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 20.05.2024, без визначення розміру застави. Підставою для застосування виключного запобіжного заходу стала наявність обґрунтованої підозри та сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість з боку ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень, ризик впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.08.2024 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 діб, тобто до 19.10.2024. Разом з цим, закінчити судовий розгляд вказаного кримінального провадження у строк дії зазначеної ухвали суду неможливо. На цей час ОСОБА_5 має статус обвинуваченого, він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину. Сторона обвинувачення вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 на цій стадії розгляду кримінального провадження доцільно продовжити застосований до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з огляду на таке. Так, на цей час існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування ОСОБА_5 від суду, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його судом винуватим (санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі). Розглядаючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначає, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Так, слід врахувати, що обвинувачений ОСОБА_5 не володіє міцними соціальними зв`язками, які б утримували його від втечі, оскільки неодружений, дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має, не працевлаштований. Разом з цим, ОСОБА_5 є особою раніше не судимою, однак зухвалість вчинення ним корисливого злочину, зокрема вчинення злочину на відкритій місцевості, вдень, при очевидцях, а також застосування для заволодіння чужим майном насильства, спрямованого на жінку, яка очевидно фізично слабша за обвинуваченого, у своїй сукупності свідчать про асоціальну спрямованість особистості обвинуваченого, на відкрите нехтування останнім законами України та моральними цінностями, що існують у суспільстві. Наведене свідчить про те, що обвинувачений схильний до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема пов`язаних з насильством, а також про те, що ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, зокрема проти власності, існує, оскільки обвинувачений не працевлаштований, а тому законних джерел доходу не має, а злочини, пов`язані із заволодінням чужим майном, можуть бути як мінімум періодичним джерелом доходів обвинуваченого. Також продовжує існувати ризик того, що перебуваючи не під вартою, обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні. На підставі викладеного вважала, що до ОСОБА_5 не може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить виключення наведених вище ризиків та не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Вказаний запобіжний захід відповідає характеру кримінального правопорушення, суспільному інтересу.

Захисник адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання прокурора про продовження її підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважала клопотання необґрунтованим, оскільки ризик можливості впливу обвинуваченим на свідків та потерпілу прокурором не доведений. Крім того, свідки судом вже допитані. У обвинуваченого є сім`я, батьки та він не має наміру сховатися від суду. Просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, зокрема на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною першою статті 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченого вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 на стадії судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину (ст. 12 КК України), за яке передбачене покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, не працевлаштований, що свідчить про відсутність законних джерел отримання доходів, наявність стійких соціальних зв`язків не доведена, в зв`язку з чим є ризики, що він може переховуватися від суду.

Крім того, враховуючи, що діючим законодавством передбачений безпосередній допит в судовому засіданні потерпілих та свідків, суд вважає, що існують обґрунтовані ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу, свідків чи інших учасників процесу, які ще не допитані судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Разом з цим, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання ним покладених судом обов`язків у справі.

Підстав для задоволення клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну стосовно обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту суд не вбачає, оскільки не спростовує висновків суду щодо доцільності продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 на даному етапі розгляду кримінального провадження, не встановлено та сторонами не доведено.

Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Більш того, даних про неможливість ОСОБА_5 перебувати під вартою в умовах СІЗО, матеріали, надані суду, не містять та стороною захисту не надані.

Згідно з п.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ "Летельє проти Франції", суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність продовження щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Керуючись ст. ст. 183 ч.2 п.4, 177, 178, 181, 182, 197, 205, 331, 376 ч.2 КПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів, тобто до 13 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити об 16.15 год. 15 жовтня 2024 р.

Суддя ОСОБА_1