Справа № 173/3042/24
Номер провадження1-кп/173/220/2024
04 жовтня 2024 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Перше Травня, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, заміжньої, яка не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи обізнаною про те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому продовжено, 10 серпня 2024 року, приблизно о 12 год 00 хв, більш точний час встановити не виявилось можливим, перебуваючи на АДРЕСА_2 де побачила на узбіччі дороги автомобіль марки «ВАЗ 2102» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався та в якому зберігав свої особисті речі ОСОБА_5 , проходячи повз автомобіль через не зачинене скло на двері автомобіля побачила, що на передньому пасажирському сидінні знаходиться мобільний телефон марки «Motorola el3 корпус чорного кольору, в силіконовому чохлі бампер, чорного кольору, іmеі: НОМЕР_2 , іmеі 2: НОМЕР_3 в якому знаходилося дві сім карта операторів мобільного зв`язку ПрАТ Київстар з № НОМЕР_4 та ТОВ лайфселл з № НОМЕР_5 у справному стані. У результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, через не зачинені на запірний пристрій водійські двері проникла до середини вказаного автомобіля. Далі ОСОБА_4 , перебуваючи в салоні зазначеного автомобіля взяла до рук вищевказаний мобільний телефон та через водійські двері вийшла із салону даного автомобіля, та таким чином покинула місце вчинення нею кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 , заподіяла потерпілому ОСОБА_5 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4401/24 від 16.09.2024, матеріальний збиток на загальну суму 4525 гривень, у цінах, діючих на момент скоєння кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_5 , про час і місце розгляду кримінального провадження повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутність, просив призначити покарання на розсуд суду. З огляду на що, суд, заслухавши думку учасників судового провадження та переконавшись в тому, що за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини, що мають значення для розгляду кримінального провадження дійшов висновку про розгляд кримінального провадження у його відсутність.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчинені інкримінованого їй правопорушення, підтвердила, що обставини викладені прокурором в обвинувальному акті відповідають дійсності. Показала, що 10 серпня 2024 року після 11 год. 00 хв. йшла до мами та на узбіччі дороги побачила автомобіль з незачиненим склом, в середині якого знаходився телефон. Впевнилась, що за її діями ніхто не спостерігає, відкрила двері автомобіля, взяла телефон, закрила двері та пішла до матері. По дорозі викинула сім картки які стояли в телефоні, а телефон залишила собі. Про вчинену крадіжку нікому з рідних не розповіла, чоловіку повідомила, що цей телефон знайшла, він скинув налаштування до заводських. Користувалась телефоном два дні, потім поїхала в м. Верхньодніпровськ для проходження УЗІ де й продала телефон за 600 грн., кошти від продажу витратила на послуги УЗІ. Через два дні до неї приїхали поліцейські та вона повідомила про обставини отримання нею телефону. З приводу скоєного жалкує, просила суворо не наказувати.
Оскільки обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий, також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає не доцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченою, яка критично ставиться до скоєного, щиро розкаюється, активно сприяла розкриттю злочину, тому просив суд визнати ОСОБА_4 винуватою та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України та вирішити питання щодо речових доказів.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинувачену та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а її дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше сховище, вчинене в умовах воєнного стану.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, відповідно до положень ст. 66 КК України визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Судом враховано, що ОСОБА_4 критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, не працює, раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставини, що обтяжує покарання, корисний мотив скоєного злочину, а також те, що вчинене нею кримінальне правопорушення віднесене до тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначити їй міру покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.
Разом з цим, судом встановлено, що обвинувачена визнала свою вину у вчиненому за обставин встановлених судом, висловила жаль з приводу вчиненого та зазначила, що використала кошти від продажу телефону на проходження УЗІ. Відповідно до довідки «Верхньодніпровської ЦМЛ ВМР» від 16.09.24 ОСОБА_4 перебуває на 32 тижні вагітності.
За таких підстав суд вважав можливим застосувати до неї ст. 75, 76 КК України, надати можливість обвинуваченій виправитись та інтегруватись у суспільство без відбування призначеного покарання.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню нею так і іншими особами злочинів.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.
Запобіжний захід у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 349, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ - мобільний телефон марки «Motorola el3 який відповідно до розписки переданий на збереження ОСОБА_5 залишити власнику ОСОБА_5 за належністю
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1