ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 953/9728/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/927/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме власника майна чи його представника, належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 08 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно вилучене 17 07 2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1748 від 04.03.2024 на ОСОБА_6 на 1 арк.; копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ОСОБА_6 від 08.05.2024, на 1 арк.; копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого на ОСОБА_6 від 30.03.2024 №25331, на 2 арк.; копія консультативного висновку спеціаліста від 17.04.2024 на 1 арк.; копія Направлення на МСЕК №1654 (форма №088/о) на ОСОБА_6 від 27.05.2024 на 2 арк.; копія плану реабілітаційних заходів на ОСОБА_6 на 2 арк.; копія довідки МСЕК №688668 від 23.03.2023 на 1 арк. - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Визначено місцем зберігання арештованого майна згідно Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19 11 2012 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що вилучені в ході обшуку документи не відносяться до тих документів, дозвіл на відшукання та вилучення яких надано слідчим суддею, а клопотання прокурора не містить обґрунтування необхідності арешту зазначеного майна.

Вважає, що вилучаючи копії документів, ні слідчий ні прокурор не встановили яке доказове значення мають ці копії за відсутності оригіналів відповідних документів, справжність їх не була посвідчена особами, які брали участь у ході обшуку, їх зміст не відображений у протоколі обшуку, ОСОБА_6 не посвідчував справжність копії та не підтверджував виготовлення копій документів з оригіналів.

Вказує, що клопотання про арешт майна було подано до суду із пропуском строку, передбаченого КПК України та без клопотання про його поновлення, на що слідчий суддя не звернула уваги та не вжила заходів щодо повернення вказаного клопотання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції власник майна, його представник та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги не з`явилися. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності власника майна, його представника та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи Головним управлінням Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000867 від 28 07 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 07 2024 року надано дозвіл слідчим СУ ГУ НП в Харківській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000867 від 28 07 2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 332 КК України, на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 у квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання і вилучення речей і документів, а саме: копії та/або оригінали підроблених медичних документів щодо отримання групи інвалідності; чорнові записи; копії та/або оригінали підроблених медичних документів щодо проходження стаціонарного/амбулаторного лікування; мобільний телефон з сім-карткою НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , довідка щодо групи інвалідності, пенсійне посвідчення, печатки ТОВ «Медичний центр Баномед» (а.с. 11-12).

17 07 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 07 2024 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, згідно протоколу обшуку від 17 07 2024 року, вилучено вказане в клопотанні майно (а.с. 13-16).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 07 02024 клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000867 від 28 07 2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна повернуто прокурору та встановлено строк в сімдесят дві години для усунення недоліків (а.с. 23-24).

Згідно копії розписки, слідчий ОСОБА_9 отримав ухвалу про усунення недоліків та повернення клопотання від 24 07 2024 для передачі прокурору ОСОБА_8 31 07 2024 о 16-00 год. (а.с. 25).

01 08 2024 року прокурор звернувся до Київського районного суду м. Харкова Харківської області клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 17 07 2024 року за місцем проживання ОСОБА_6 .

Задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене майно має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Зазначив, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим необхідність накладення на нього арешту вважав доведеною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Абзацом 2 частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вищевказане майно може відповідати критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_6 для можливого використання, як доказів у кримінальному провадженні № 0000 від 28 07 2023 року.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна особою, яка є власником майна ОСОБА_6 не надано та колегією суддів не встановлено.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Як регламентовано статтею 100 КПК України на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому колегія суддів наголошує, що вказаний захід є тимчасовим, а тому у подальшому його власник чи володілець має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі представник власника майна наголошує на безпідставності вилучення майна за місцем мешкання ОСОБА_6 , оскільки вилучені документи не відносяться до тих документів, дозвіл на відшукання яких надано слідчим суддею.

Проте, колегія суддів констатує, що вказані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, як вбачається з ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 07 2024 року, слідчому було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання і вилучення речей і документів, а саме: копії та/або оригінали підроблених медичних документів щодо отримання групи інвалідності; чорнові записи; копії та /або оригінали підроблених медичних документів щодо проходження стаціонарного /амбулаторного лікування; мобільний телефон з сім-карткою, який використовується ОСОБА_6 ; довідку щодо групи інвалідності, пенсійне посвідчення, печатки ТОВ «Медичний центр Бонамед».

Враховуючи, що під час обшуку 17 07 2024 року слідчим вилучене саме те майно, перелік якого міститься в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 07 2024 року та яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000867 від 28 07 2023 року, то твердження апелянта про відсутність підстав для арешту вказаних документів через відсутність дозволу слідчого судді на його відшукання не має правового підґрунтя.

Крім того, матеріалами кримінального провадження спростовується і посилання представника власника майна на пропуск строку на подання прокурором клопотання про арешт майна.

Колегія суддів констатує, що всі інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на зазначене апелянтом майно, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, з ігноруванням об`єктивних відомостей.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 170-175, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши апелянту вказаний процесуальний строк як пропущений з поважних причин.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 08 2024 року про задоволення клопотання прокурора та про накладення арешту на майна, вилучене 17 07 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4