Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2176/23
Провадження № 1-кп/553/498/2024
В И Р О К

Іменем України

02.10.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000141 від 06.04.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідності немає, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді стрільця 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.10.2010 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, звільненого по відбуттю строку покарання 26.12.2017 року, відносно якого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0000197 від 12.10.2021 року за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (судова справа №202/540/22),

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.405, ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді стрільця 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, в умовах воєнного стану, 19.02.2023 приблизно о 18 год. 00 хв. (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений), виражаючись грубою нецензурною лайкою здійснив погрозу нанесення тілесних ушкоджень та побоїв своєму начальникові - командиру 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби.

Також, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді стрільця 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення місця служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, приблизно об 11 год. 30 хв. 01 березня 2023 року (точного часу досудовим розслідування встановити не виявилось можливим) самовільно залишив місце несення служби, а саме об`єкт охорони УЗ-15/03, який розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , та незаконно перебував не за місцем служби до 12 березня 2023 року.

Окрім цього, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, діючи повторно, перебуваючи на посаді стрільця 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення місця служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, в ніч з 18.03.2023 на 19.03.2023 (точного часу досудовим розслідування встановити не виявилось можливим) самовільно залишив місце несення служби, а саме об`єкт охорони УЗ-15/06, який розташовується на базі відпочинку у АДРЕСА_3 та незаконно перебував не за місцем служби до 28 квітня 2023 року.

До того ж, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, діючи повторно, перебуваючи на посаді стрільця 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення місця служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, у період часу з 11 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. 18.05.2023 року (точного часу досудовим розслідування встановити не виявилось можливим) самовільно залишив місце несення служби, а саме об`єкт охорони УЗ-15/03, який розташовується за адресою: АДРЕСА_3 та незаконно перебував не за місцем служби до 17 липня 2023 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого, ч.4 ст.405 КК України не визнав повністю, вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав частково та пояснив, що дійсно з 17.03.2022 року він проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , мобілізувався добровільно та бажає продовжувати захищати Україну. З 06.09.2022 року його безпосереднім командиром, тобто командиром взводу є ОСОБА_6 . З побратимами конфліктів у нього не було, з вищім керівництвом були непорозуміння, також у нього виник конфлікт із командиром ОСОБА_6 , який дав йому два ляпаси. Разом з тим, зазначає, що командир взводу ОСОБА_6 неодноразово його відпускав з місця розташування їх взводу за усним проханням відлучитися до міста в особистих справах. Так, 19.02.2023 року командир взводу ОСОБА_6 за його усним проханням відпустив його до міста за покупками, як він зрозумів його відпустили до вечора. Він визнає, що в цей день він із іншим солдатом Кузнецовим знаходилися в квартирі, де випивали спиртні напої, оскільки вони дорослі чоловіки та для чоловіків це нормально. При цьому, він знаходився в адекватному стані. Коли він та Кузнецов зібралися повертатися до місця служби, то за ними приїхав лейтенант ОСОБА_6 та наказав їм збиратися до Військової служби правопорядку для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Коли їх везли, у Кузніцова в автомобілі відбулася істерика, та їх зв`язали скотчем. На адресу командира ОСОБА_6 він не погрожував, та не намагався вдарити, а лише висловлювався нецензурно сам собі. Факти самовільного залишення служби він визнає, але це було пов`язано із тим, що у нього відбувся конфлікт з командиром взвода ОСОБА_6 , який написав на нього заяву до правоохоронних органів, та він не бажав продовжувати службу під його командуванням, про що він попередив лейтенанта ОСОБА_6 . Розуміє, що це було помилково. Він просив все залагодити без притягнення його до кримінальної відповідальності, але коли питання не вирішилося, він знову покинув місце служби. Затримали його в метро у м. Києві, коли він приїхав в гості до свого товариша.

Суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а також керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у результаті чого встановив наступні обставини та прийшов до наступних висновків.

Не зважаючи на не визнання вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.405, ч.5 ст.407 КК України знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні наступними доказами:

-показами потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що військовослужбовець ОСОБА_4 був його підлеглим. 19.02.2023 року будучи на військовій службі ОСОБА_4 підійшов до нього та відпросився до міста. Вони домовилися, що ОСОБА_4 повернеться у розташування військової частини цього ж дня о 15.00 годині, але в домовлений час ОСОБА_4 не повернуся, на його дзвінки на мобільний телефон не відповідав. Тоді він написав ОСОБА_7 у мобільному застосунку «Вайбер», що у такому разі ОСОБА_4 буде вважатися самовільно залишившим військову частину. Після чого ОСОБА_4 йому зателефонував та повідомив, де він перебував на той час. При цьому по телефону ОСОБА_4 висловлювався на його адресу нецензурною лайкою та висловлював на його адресу погрози завдати тілесних ушкоджень, які були висловлені в нецензурній формі. Коли він із іншими підлеглими йому військовими приїхали на адресу, яку зазначив ОСОБА_4 , останній вже чекав їх на вулиці. Оскільки ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, ним як командиром, було прийнято рішення доставити його до Військової служби правопорядку для освідування на стан алкогольного сп`яніння. Коли вони везли солдата ОСОБА_4 до ВСП, а також у приміщенні ВСП ОСОБА_4 висловлювався в його адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та погрожував його побити. Особистих конфліктів у нього із ОСОБА_4 не було, він однаково ставиться до всіх свої підлеглих. Вважає, що дані погрози були висловлені ОСОБА_4 на його адресу у зв`язку із виконанням ним обов`язків командира та прийнятим рішенням щодо доставки ОСОБА_4 та іншого підлеглого йому солдата у Військову службу правопорядку для освідування на стан алкогольного сп`яніння. Погрози він сприймав як реальні.

-показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що він військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 . З 15.03.2022 року до 19.02.2023 року він знаходився у постійному пункті дислокації військової частини. 19.02.2023 року під час шинкування лейтенант ОСОБА_6 довів до особового складу, що солдат ОСОБА_4 не з`явився до постійного пункту дислокації та він із іншими військовослужбовцями та лейтенантом ОСОБА_6 поїхали на пошуки ОСОБА_4 . Вони приїхали за певною адресою, де знаходився ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вони посадили ОСОБА_4 до автомобіля та поїхали до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він чув крики ОСОБА_4 , але що саме він кричав пояснити не може. Коли вони передали ОСОБА_4 представникам ВСП крики ОСОБА_4 не зупинялися. ОСОБА_4 знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння та він не слухав, що саме викрикував ОСОБА_4 . Коли вони повернулися до автомобіля, то він побачив, що заднє скло в автомобілі розбито, хто саме розбив скло, він не бачив. На ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не було. Йому відомо, що ОСОБА_4 неодноразово залишав військову частину без дозволу командира;

-показами свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що з 15.03.2022 року він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . 19.02.2023 року приблизно після обіду ст.лейтенант ОСОБА_6 повідомив, що солдат ОСОБА_4 відсутній на об`єкті та його необхідно забрати з певної адреси. Він, ОСОБА_6 та інші військові поїхали в район Дублянщини в м. Полтаві, де знаходився ОСОБА_4 . Коли вони приїхали за адресою, ОСОБА_4 сів до автомобіля та вони поїхали до військової служби правопорядку, оскільки ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Під час руху автомобіля ОСОБА_4 висловлювався ненормативною лексикою на адресу лейтенант ОСОБА_6 . Як вони передавали ОСОБА_4 представникам ВСП він не пам`ятає, оскільки він із водієм поїхали припарковувати автомобіль. ОСОБА_4 і до цього покидав місце розташування, повертався не вчасно.

-показами свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що з 15.02.2022 року він є мобілізованим та проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 . Солдата ОСОБА_4 перевели до них пізніше з іншого взводу. В лютому 2023 року, командиром ОСОБА_6 йому був відданий наказ їхали за солдатом ОСОБА_4 в район Дублянщини в м. Полтава, точної адреси не пам`ятає. Вони приїхали в район ОСОБА_11 та біля магазину забрали солдата ОСОБА_4 , якого повезли до військової служби правопорядку, це вирішив командир ОСОБА_6 . Під час руху автомобіля ОСОБА_4 почав кричати ненормативною лексикою, що саме він кричав він не може пояснити, бо всю свою уваги концентрував на дорожній обстановці. При зупинці автомобіля, ОСОБА_4 вискочив з автомобіля на проїзджу частину. Коли він припаркував автомобіль, він побачив як із ОСОБА_4 спілкувалися співробітники ВСП. Раніше конфліктів із ОСОБА_4 у нього не було. Знає, що ОСОБА_4 вживав спиртні напої.

-показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що з 15.03.2022 року він проходить військову службу. Знає солдата ОСОБА_4 приблизно 6 місяців. Може охарактеризувати його як непогану людину, але часто самовільно покидав постійне місце дислокації ВЧ. Приблизно 3-4 місяці тому, ОСОБА_4 привезли з ОСОБА_13 . Вранці він був в розташування частини, але в обід він пропав. Вони поїхали його шукати, але так і не знайшли. Після цього він його більше не бачив. З ними завжди проводять роз`яснювальну роботу щодо поведінки та недопущення самовільного залишення військової частини, яка може настати відповідальність за такі дії. Він не бачив, щоб до ОСОБА_4 застосовували нестатутні заходи впливу.

-показами свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснив, що знає обвинуваченого ОСОБА_4 біля 7 місяців. 18.05.2023 року він був чатовим постійного пункту дислокації та останній раз бачив ОСОБА_4 , який пішов у бік їдальні. Він його гукав, але ОСОБА_4 не відреагував. Більше ОСОБА_4 він не бачив. Дозволу піти у ОСОБА_4 не було.

-показами свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що він є заступником командира роти морально-психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 . 12 березня 2023 року солдат ОСОБА_4 прибув до нього в підрозділ і попросився нести службу у них на об`єкті. Він із керівництвом пішли на зустріч та дозволили солдату ОСОБА_4 служити на іншому об`єкті. ОСОБА_4 не бажав служити у м. Полтаві під командуванням ОСОБА_6 , командування пішло йому на зустріч та перевели на інший об`єкт. Який саме конфлікт відбувся у ОСОБА_7 із ОСОБА_6 , ОСОБА_4 не повідомив. 19.03.2023 року ОСОБА_4 не з`явився на ранкову перевірку. Він неодноразово дзвонив ОСОБА_4 та цікавився, де він знаходиться. ОСОБА_4 відповідав, що він недалеко, рибалить та скоро повернеться. Приблизно об 11.00 годині ОСОБА_4 перестав відповідати на його дзвінки. Він попередив ОСОБА_4 про те, що буде фіксувати факт самовільного залишення військової частини, але ОСОБА_4 так і не повернувся. Повернувся солдат ОСОБА_4 лише 24 квітня 2023 року, приїхав на автомобілі, повідомив, що хоче забрати свої речі, оскільки не бажає надалі служити. Автомобіль, під керування ОСОБА_4 , вони не випустили з території розташування військової частини, оскільки у нього була підозра, що ОСОБА_4 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, і ОСОБА_4 залишився у розташуванні частини. ОСОБА_4 був попереджений про адміністративну та кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини та місця служби. Потім в травні 2023 року він зник, та більше не повертався до місця дислокації військової частини.

-показами свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що він є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19.02.2023 року представники військової частини НОМЕР_1 привезли до ВСП двох військовослужбовців, з яких був солдат ОСОБА_4 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Від ОСОБА_4 на адресу командира ОСОБА_6 лунали погрози фізичної розправи, а саме погрози завдати тілесних ушкоджень, все це висловлювалося у нецензурній формі. ОСОБА_6 на такі висловлювання в його адресу не реагував. Заспокоївся ОСОБА_4 тільки коли командир ОСОБА_6 поїхав. Потім ОСОБА_4 та іншій військовослужбовець їм пояснювали, що у них виник конфлікт із командиром, оскільки їх відпустили до дому, вони випили, але потім подзвонив командир ОСОБА_6 та запідозрив, що з їх голосом щось не так, сказав їм виходити із дому, в результаті чого і стався конфлікт.

-показами свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що він проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 15.03.2022 року. Із обвинуваченим ОСОБА_4 знайомий із моменту переводу в їх частину. Може підтвердити, що в березні 2023 року солдат ОСОБА_4 був відсутній на шинкування, коли була планова перевірка особового складу. З яких обставин ОСОБА_4 був відсутній на шинкуванні, він не знає, особисто він у пошуках ОСОБА_4 участі не приймав, більше ОСОБА_4 він не бачив. Чи були у ОСОБА_4 особисті конфлікти із ОСОБА_6 , або іншими військовослужбовцями йому не відомо. Особисто у нього із обвинуваченим конфліктів не було. Йому ОСОБА_4 не скаржився на командира ОСОБА_6

-показами свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що він проходить військову службу з березня 2022 року. Солдата ОСОБА_4 до них перевели з іншої частини, та вони разом несли військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . 12.03.2023 року відбулося шинкування, на якому солдата ОСОБА_4 не було. Командир ОСОБА_6 та інші хлопці почали дзвонити ОСОБА_4 на мобільний телефон, але ОСОБА_4 їм не відповідав. Він не пам`ятає скільки днів ОСОБА_4 не було в розташуванні військової частини. Він не бачив, щоб до ОСОБА_4 застосовувалися нестатутні засоби фізичного або психологічного насильства. У нього із ОСОБА_4 конфліктів не було. Чому ОСОБА_4 не було в розташуванні частини він не знає. Він також особисто дзвонив ОСОБА_4 , також він чув про конфлікти із лейтенантом ОСОБА_6

-актом службового розслідування від 10.04.2023 року за фактом вчинення солдатом ОСОБА_4 та солдатом ОСОБА_19 погроз в бік лейтенанта ОСОБА_6 (відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2022 року №1, призначений командиром 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ), яким встановлено, що солдат ОСОБА_4 , призначений на посаду стрільця 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 (витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.09.2022 року №44) 19.02.2023 року виявлений в стані алкогольного сп`яніння, та старшим об`єкту лейтенантом ОСОБА_6 було прийнято рішення доставити військовослужбовців ОСОБА_4 та ОСОБА_19 до Військової служби правопорядку. 19.02.2023 року під час поїздки у супроводі лейтенанта ОСОБА_6 солдат ОСОБА_4 та солдат ОСОБА_19 поводили себе агресивно, використовуючи ненормативну лексику систематично погрожували фізичною розправою та нанесенням тілесних ушкоджень лейтенанту ОСОБА_6 ;

-актом службового розслідування від 01.04.2023 року, яким встановлено самовільне залишення солдатом ОСОБА_4 стрільцем 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 місця несення служби та постійної дислокації, при цьому не поставивши до відома командира взводу в період часу з 11.30 год. 01.03.2023 року до 14.20 год. 12.03.2023 року;

-актом службового розслідування від 14.04.2023 року, яким встановлено самовільне залишення солдатом ОСОБА_4 стрільцем 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 місця несення служби та постійної дислокації в період часу з 19.03.2023 року та станом на 13.04.2023 року, т.т. на момент проведення службового розслідування, на об`єкт охорони не повернувся;

-актом службового розслідування від 18.06.2023 року, яким встановлено самовільне залишення солдатом ОСОБА_4 стрільцем 3 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 місця несення служби та постійної дислокації в період часу з 18.05.2023 року та станом на 18.06.2023 року, т.т. на момент проведення службового розслідування, до місця розташування не повернувся;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, відповідно до якого, ОСОБА_4 затриманий 17.07.2023 року о 17.00 годин у м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.05.2023 року .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази підтверджують обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання цих доказів недопустимими.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 щодо непричетності його до злочину, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, повністю спростовуються зібраними під час досудового розслідування належними допустимими та достатніми доказами, а саме показами потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_16 , який є військовослужбовцем ВСП, та які в судовому засіданні підтвердили факт висловлювання обвинуваченим ОСОБА_4 . командиру ОСОБА_6 , який супроводжував ОСОБА_4 до ВСП для проходження ОСОБА_4 огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто виконував свої обов`язки з військової служби, погроз заподіяння командиру ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та побоїв, які ОСОБА_20 сприйняв як реальні.

Таким чином, суд визнає вину обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведеною, а його дії правильно кваліфікованими за ч.4 ст.405 КК України, як погроза заподіянням тілесних ушкоджень чи побоїв начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах воєнного стану; та за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, в умовах воєнного стану (станом на момент вчинення злочину в редакції закону, який набув чинності 27.01.2023 року).

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу

винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений раніше судимий вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.10.2010 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289,70 КК України до остаточного покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, звільнений по відбуттю строку покарання 26.12.2017 року, судимість не знята та не погашена, перебував під наглядом лікаря-психіатра з 1992 року по 2001 рік з приводу істеричного неврозу, знятий з обліку по стійкій ремісії, у 2010 році проходив обстеження по лінії військомату, виписаний з діагнозом без психічних розладів, акцентуація характеру по емоційно-нестійкому типу. Стаціонарно лікувався з 06.03.2019 року по 26.03.2019 року з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психостимуляторів. Синдром залежності. Надалі за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався. За місцем служби характеризується негативно.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

За таких обставин, виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі в межах санкцій зазначених статей.

ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України 17.07.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.07.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_4 , який до цього часу знаходився у розшуку, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23» до 09.09.2023 року. В подальшому ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 вчасно неодноразово продовжувався, останній раз продовжений до 04.10.2024 року включно.

Клопотань про зміну запобіжного заходу не надходило, отже до набрання вироком законної сили запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 слід залишити без змін у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжуються ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази не вилучались.

Керуючись ст. ст. 368, 370 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.405, ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.4 ст.405 КК України у виді позбавлення волі строком шість років;

-за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років три місяця.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді шести років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання, а саме з 17.07.2023 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без змін тримання під вартою в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази не вилучалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1