Справа № 932/4017/24
Провадження № 1-кс/932/1329/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 із клопотанням, в якому останній просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2017 року у справі № 757/67609/17 на кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» (, код банку НОМЕР_2 ), що належать ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

В обґрунтування вимог клопотання заявник вказує, що 05.05.2016 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України внесені відомості за №0000133. Постановою Генерального прокурора України від 21.03.2018 р. підслідність у кримінальному провадженні визначено за слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області. Постановою заступника Генерального прокурора України від 22.06.2018 р. підслідність у кримінальному провадженні визначено за Головним слідчим управлінням Національної поліції. Постановою заступника Генерального прокурора України від 18.10.2018 р. підслідність у кримінальному провадженні визначено за слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області. Постановою прокурора відділу 04/2/5 прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 12.08.2019 р. визначено підслідність у кримінальному провадженні за Дніпровським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області. 13 листопада 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва розглянувши клопотання слідчого СГ Головного СУ Національної Поліції України, наклав арешт на грошові кошти у безготівковому вигляді на рахунках ряду суб`єктів господарювання в АТ КБ «Приватбанк». Заборонено розпоряджання грошовими коштами що знаходяться на рахунках та в подальшому будуть надходити на ці рахунки за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, платежів пов`язаних з виплатою заробітної плати. Цією ухвалою було накладено арешт на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в АТ КБ «Приватбанк». Залишок грошових коштів на момент накладення арешту складав 0 грн. 00 коп. В подальшому і до сьогодні на вказаний рахунок грошові кошти не надійшли. Таким чином, підприємницька діяльність ОСОБА_3 була паралізована. Він припинив фінансово-господарську діяльність та чекав результатів розслідування кримінального провадження. Його жодного разу не викликали на допит. Процесуального статусу він не мав. Слідчий та прокурор не повідомили ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження або про передачу обвинувального акту до суду. В 2023 році ОСОБА_3 звернувся до одного з відділень АТ КБ «Приватбанк» з метою відкриття поточного рахунку. Там йому повідомили, що не можуть відкрити рахунок з тієї причини, що він має раніше відкритий рахунок на грошові кошти якого накладено арешт. ОСОБА_3 звернувся за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_4 . Було надіслано кілька адвокатських запитів до різних правоохоронних органів. Так з Офісу Генерального прокурора надійшло повідомлення, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №000133 здійснювалось Дніпровським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області, а нагляд у формі процесуального керівництва забезпечувався Дніпровською місцевою прокуратурою №3 Дніпропетровської області. ГУНП в Дніпропетровській області листом №43/2-АЗ-113 від 12.09.2023 року повідомило, що по зазначеному вище кримінальному провадженню згідно ч. 2 ст. 284 КПК України 15.10.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, а також повідомлено, що про скасування арештів по кримінальному провадженню сторона обвинувачення до суду з клопотанням про скасування арешту не зверталась. З постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження №0000133 закрите в зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень. На теперішній час, ОСОБА_3 , маючи банківський рахунок, на кошти на якому накладено арешт (БАЛАНС РАХУНКУ 0 грн. 00 коп.), фактично позбавлений можливості користуватись послугами банківської системи України.

Власник майна ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду представник заявника надав заяву в якій просить розглянути клопотання за його відсутності. Клопотання підтримує в повному обсязі.

Слідчий СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду надав заяву в якій просить розглянути клопотання за його відсутності. Не заперечую проти скасування арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що, 05.05.2016 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України внесені відомості за № 0000133.

13 листопада 2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на грошові кошти у безготівковому вигляді на рахунках ряду суб`єктів господарювання в АТ КБ «Приватбанк». Заборонено розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на рахунках та в подальшому будуть надходити на ці рахунки за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, платежів пов`язаних з виплатою заробітної плати.

Постановою слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 15.10.2019 року кримінальне провадження № 0000133 від 05.05.2016 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

У відповідності до ч.ч. 1,2,3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Тобто, чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Системний аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Існуюча практика Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо позбавлення та обмеження права власності упродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження із спливом певного часу зменшуються, тому орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявності ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави подальшого втручання у права та свободи.

Відповідно до ст. 16 КПК України одним з принципів кримінального провадження є недоторканість права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Відповідно до п.п.4, 5 ст.132 КПК України слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин на які вони посилаються.

Статтями 9, 28, 40, 91 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити всі обставини справи, надати їм правову оцінку; доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження; кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки; слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій та зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Оцінюючи вказані вище обставини в їх сукупності, беручи до уваги, що кримінальне провадження №0000133 від 05.05.2016 року закрито, а також той факт, що під час розгляду вказаного клопотання стороною обвинувачення не надано відомостей, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту конкретної особи, а отже подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2017 року у справі № 757/67609/17 на кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» (, код банку НОМЕР_2 ), що належать ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Керуючись ст. ст. 7, 9, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2017 року у справі № 757/67609/17, у кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під № 0000133 від 05.05.2016 на кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» (, код банку НОМЕР_2 ), що належать ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) скасувати.

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні № 0000133 від 05.05.2016 року за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України після отримання копії ухвали негайно вжити заходи щодо її виконання та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7