Справа № 314/3430/15-к
Провадження № 1-кп/314/4/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001635 від 25.11.2016 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вільнянськ Запорізької області, громадянки України, освіта вища, удова, пенсіонерка, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої особи (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пред`явленим органом досудового розслідування обвинуваченням, викладеним в обвинувальному акті в кримінальному провадженні №0001635 від 25.11.2016, складеному та затвердженому 30.01.2017, Рішенням голови Запорізької обласної ради №24 від 25 грудня 2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнена з вказаної посади.

Під час перебування на вказаній посаді ОСОБА_3 відповідно до положень своєї посадової інструкції, контракту та статуту школи-інтернату була особою, відповідальною за управління, зберігання, використання та розпорядження майном закладу.

Зокрема, згідно з пунктом 3.26 посадової інструкції директора школи-інтернату ОСОБА_3 керувала на правах оперативного управління майном, що є власністю школи- інтернату.

Згідно з пунктом 2.2 контракту від 27.12.2013, укладеного між Запорізькою обласною радою та ОСОБА_3 , остання зобов`язана забезпечувати ефективне використання та збереження закріпленого за КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» Запорізької обласної ради майна.

Відповідно до статуту КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат», затвердженого рішенням Запорізької обласної ради №53 від 03.09.2009:

- директор закладу в установленому порядку розпоряджається майном закладу та коштами (п.4.5);

- джерелами формування кошторису закладу є, у тому числі, пожертвування від фізичних та юридичних осіб (п.6.3);

- директор та головний бухгалтер закладу несуть персональну відповідальність за додержання порядку ведення та достовірність обліку та статистичної звітності (п.6.10).

03.03.2014 ОСОБА_3 з метою отримання гуманітарної (благодійної) допомоги для КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» ЗОР, шляхом надання усної вказівки, направила головного бухгалтера вказаного закладу ОСОБА_7 у супроводі водія ОСОБА_8 на службовому автомобілі до Запорізького обласного благодійного фонду «Посмішка дитини», де останні безоплатно отримали 50 подушок естонського виробництва розмірами 70x70см вартістю 131 гривень 00 копійок за штуку та 50 ковдр естонського виробництва розмірами 140x200см вартістю 598 гривень 99 копійок за штуку, на загальну суму 36 тисяч 499 гривні 50 копійок.

Того ж дня вказане майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було доставлено до інтернату та за вказівкою ОСОБА_3 складене до одного з приміщень інтернату - обсерватора.

При цьому факт отримання КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» ЗОР в особі його директора ОСОБА_3 зазначеного майна підтверджено шляхом підписання директором благодійного фонду ОСОБА_9 та ОСОБА_3 відповідного акту прийому-передачі від 03.03.2014.

Таким чином, після отримання закладом в особі його директора ОСОБА_3 вказаних матеріальних цінностей у вигляді подушок та ковдр, якому вони призначалися для використання за призначенням, та їх прийняття останньою шляхом підписання акту прийому-передачі, вони були ввірені ОСОБА_3 та почали знаходитися у її правомірному віданні.

Після цього ОСОБА_3 з метою фактичного привласнення у подальшому отриманих подушок і ковдр, після їх безпосереднього вивантаження до обсерватору, відповідальною за який була молодша медична сестра ОСОБА_10 , маючи в силу своєї посади владні повноваження щодо впливу на останню, забрала в неї єдиний набір ключів від вказаного приміщення, із тих пір до моменту свого звільнення з посади володіла ними, тим самим мала особистий безпосередній доступ до обсерватору.

У подальшому ОСОБА_3 , ігноруючи вимоги чинного законодавства про бухгалтерський обтік, а також положення своєї посадової інструкції щодо необхідності збереження ввіреного їй як директору закладу майна та контролю за його своєчасним оприбуткуванням, будучи в силу займаної посади обізнаною про необхідність постановки такого майна на баланс закладу, за наявності документу про підтвердження факту отримання закладом майна у вигляді подушок та ковдр, які перебували у її віданні, діючи умисно, з наміром подальшого обернення отриманих подушок та ковдр на свою користь, не надала бухгалтеру ОСОБА_7 відповідний акт прийому-передачі від 03.03.2014 для постановки їх на баланс, в результаті чого зазначені матеріальні цінності не були оприбутковані на балансі К3 «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» ЗОР аж до 05.03.2015.

У період часу з 03.03.2014 по 26.12.2014 ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, корисливими мотивом та метою, повторно, маючи одноособовий доступ до обсерватору, розташованого по АДРЕСА_2 , де зберігалося майно, надане 03.03.2014 благодійним фондом «Посмішка дитини», яке з моменту заволодіння ключами від зазначеного приміщення, утриманням та ненаданням такого майна для використання вихованцям інтернату перебувало у її віданні, незаконно привласнила 25 подушок естонського виробництва, розмірами 70x70см, вартістю 131 гривень 00 копійок кожна, та 50 ковдр естонського виробництва, розмірами 140x200см, вартістю 598 гривень 99 копійок, тим самим незаконно обернула вказане майно на свою користь, отримавши можливість розпоряджатися ним на власний розсуд, як своїм власним, в результаті чого спричинила КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» ЗОР матеріальні збитки на загальну суму 33 тисячі 224 гривні 05 копійок.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.191 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, вчинене повторно.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 категорично заперечувала свою участь у вчиненні будь-яких злочинних дій, спрямованих на заволодіння майном КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» ЗОР шляхом привласнення. Вона підтвердила, що з жовтня 2013 року вона працювала на посаді в.о.директора та з грудня 2013 по грудень 2014 року директором вказаного закладу, успішно пройшла атестацію. Рішенням атестаційної комісії Департаменту освіти і науки Запорізької ОДА визнано її відповідність займаній посаді.

ОСОБА_3 пояснила суду, що відповідно до Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1222, нею був виданий наказ від 13.01.2014 «Про створення комісії по оприбуткуванню благодійної гуманітарної допомоги», до складу якої було включено працівника бухгалтерської служби закладу, а саме бухгалтера-матеріаліста ОСОБА_11

03.03.2014 благодійним фондом «Посмішка дитини» була запропонована та надана школі-інтернат безоплатна благодійна допомога у вигляді:

- дошки шкільної без зазначення вартості;

-50 подушок 70х70 см без зазначення вартості;

-50 ковдр 140х200 см без зазначення вартості;

-миючих засобів,

яку отримала особисто 03.03.2014 головний бухгалтер КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР ОСОБА_7 разом з водієм ОСОБА_8 .

Відповідно до Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 12.06.1996 за № 293/1318 «п.10 особа зобов`язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних цінностей подати документ про одержання нею цінностей та здачу на склад (комору) або матеріально- відповідальній особі».

У судовому засіданні ОСОБА_3 стверджувала, що вона особисто, не будучи матеріально відповідальною особою, товарно-матеріальні цінності, привезені головним бухгалтером ОСОБА_7 та водієм ОСОБА_8 не приймала, не перераховувала.

Вважає, що сторона обвинувачення не надала суду доказів твердження обвинувального акту в частині: «після отримання закладом в особі його директора ОСОБА_3 вказаних матеріальних цінностей у вигляді подушок та ковдр та їх прийняття останньою, вони були ввірені ОСОБА_3 та почали знаходитися у її правомірному віданні».

Відповідно до Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування» від 04.08.2000 №1222, Наказу Міністерства фінансів України від 13.09.2016 №818, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2016 за № 1336/29466 для документального оформлення по безоплатному отриманню гуманітарної допомоги застосовується Акт прийому-передачі, який оформлюється у двох примірниках та підписується керівником установи- отримувача.

Під час допиту обвинувачена ОСОБА_3 підтвердила, що Акти прийому-передачі від 03.03.2014 були складені у двох примірниках особисто головним бухгалтером ОСОБА_7 , виписані її почерком. Підстав не підписувати документи, складені особисто головним бухгалтером, у неї не було.

Як стверджує ОСОБА_3 , вона поставила свій підпис та печатку закладу та віддала особисто головному бухгалтеру ОСОБА_12 . два примірники, один як первинний документ бухгалтерського обліку в бухгалтерію закладу для опрацювання, оцінки товарно-матеріальних цінностей створеною комісією наказом від 13.01.2014, та постановки на бухгалтерський облік ТМЦ, інший для передачі представникам благодійного фонду «Посмішка дитини».

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХIV:

«п.6 Керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бух обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

п.7 Головний бухгалтер забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бух обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності, організовує контроль за відображенням на рахунках бух обліку всіх господарських операцій».

ОСОБА_3 стверджує, що вимоги цього Закону України були виконані повністю. Зокрема товарно-матеріальні цінності, отримані особисто 03.03.2014 головним бухгалтером КЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ЗОР ОСОБА_7 , були поставлені на бухгалтерський облік та рахувалися на балансі закладу.

Під час судового розгляду на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, сторона обвинувачення посилалась на такі докази: показання представника потерпілої особи ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , протокол обшуку від 02.03.2015 з DVD-дисками, на яких містяться оцифровані відео процесу обшуку по АДРЕСА_3 , копію протоколу обшуку від 02.03.2015 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , копію протоколу обшуку від 27.03.2015 домоволодіння по АДРЕСА_3 , копії протоколів огляду речей від 26.02.2015 та 10.03.2015, копію протоколу пред`явлення речей для впізнання від 03.11.2015, висновок почеркознавчої експертизи від 29.03.2017 № 4-521, копію висновку товарознавчої експертизи від 15.11.2016 № 1682, копію акту ревізії від 05.03.2015 № 03-21/2.

Відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, Наказу Міністерства фінансів України від 11.08.1994 № 69 «Про інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків» та Наказу Головного управління державного казначейства України від 30.10.1998 «Про затвердження інструкції з інвентаризації матеріальних цінностей, розрахунків та інших статей балансу бюджетних установ» директором було видано накази про проведення річної інвентаризації у КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР 03.10.2014.

Із вказаного Положення: Розділ III. Порядок інвентаризації активів та зобов`язань у п. 1.10: «Білизна, постільні речі, одяг, взуття одного найменування, вносяться до інвентаризаційного опису сумарно, із зазначенням кількості цих предметів та їх номенклатурних номерів».

Під час вказаних інвентаризацій комісією, в яку входили головний бухгалтер ОСОБА_7 та бухгалтер ОСОБА_11 , нестач подушок та ковдр не виявлено.

15.10.2014 та 05.11.2014 при передачі товарно-матеріальних цінностей матеріально-відповідальній особі кастелянці ОСОБА_17 у інвентарних відомостях вказано про наявність 63 подушок, 8 одіял, 50 ковдр та інш. Надані суду оригінали інвентарних відомостей додано до матеріалів справи. Наявні «живі» підписи членів комісії з інвентаризації, в тому числі свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Тобто, всі матеріальні цінності було вчасно оприбутковано та вони знаходилися на бухгалтерському обліку відповідно до законів України.

Ці документи, надані стороною захисту, спростовують твердження обвинувального акту, а саме: « ОСОБА_3 , ігноруючи вимоги чинного законодавства про бухгалтерський облік, а також положення своєї посадової інструкції щодо необхідності збереження ввіреного їй майна та його своєчасним оприбуткуванням, діючи умисно, з наміром подальшого обернення отриманих подушок та ковдр на свою користь, не надала бухгалтеру ОСОБА_7 відповідний акт прийому-передачі від 03.03.2014 для постановки їх на баланс, в результаті чого зазначені матеріальні цінності не були оприбутковані на балансі аж до 05.03.2015.».

У судовому засіданні ОСОБА_3 стверджувала, що жодних злочинних намірів, заволодіння подушками та ковдрами для особистого збагачення у неї не було. Намірів приховати, не передавати в бухгалтерію акту прийому-передачі у неї не було. Це підтверджується наявністю двох примірників цього документу у слідчого ОСОБА_18 на досудовому слідстві та в матеріалах справи у суді.

Під час допиту ОСОБА_3 дала пояснення щодо приміщення медичного блоку школи-інтернату, яке називається обсерватор (ізолятор). Це приміщення для перебування на карантині та проведення заходів по санобробці та гігієні хворих та новоприбулих дітей. Санітарний стан цього приміщення регулярно перевірявся працівниками Вільнянської районної санепідстанції, про що складалися акти. Відповідальною за обсерватор (ізолятор) було призначено молодшу медсестру ОСОБА_19 , а також в ньому було постійне місце роботи санітарки ОСОБА_10 Ключі від обсерватора були на цілодобовому посту медичної сестри, бо безпритульні діти потрапляли до школи-інтернат цілодобово, навіть вночі. Тому твердження прокурора у обвинувальному акті, що ОСОБА_3 «забрала єдиний набір ключів та з 03.03.2014 по 25.12.2014 не віддавала» нічим не підтверджено. Сторона обвинувачення не представила будь-яких доказів з цього приводу та не вказала, яким чином потрапляли працівники школи-інтернату на свої робочі місця протягом 10 місяців.

Посилання в обвинувальному акті на «зазначені матеріальні цінності не були оприбутковані на балансі КЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ЗОР аж до 05.03.2015» є свідченням того, що вказані товарно-матеріальні цінності були оприбуткованими та наявними у Закладі 05.03.2015. Відповідно до Інструкції з обліку необоротних активів бюджетних установ, затвердженої наказом Держказначейства України від 17.07.2000 № 64, а також Інструкції з обліку запасів бюджетних установ, затвердженої наказом Держказначейства 08.12.2000 № 125 викладено порядок оприбуткування основних засобів і запасів, де чітко сказано, що для оприбуткування вони повинні бути наявними у бюджетній установі.

Також, зауважила, що її було звільнено із Закладу 25.12.2014, тобто за два місяці до дати 05.03.2015 - факту оприбуткування подушок та ковдр, на яку посилається прокурор у обвинувальному акті.

ОСОБА_3 пояснила, що за період її роботи на посаді директора вказаного закладу всі матеріальні цінності, які благодійно надавалися КЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ЗОР, було вчасно і на законних підставах оприбутковано відповідно до Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та інших нормативних документів.

Також, повідомила суду, що саме вона ініціювала проведення аудиту за участю представників Запорізької обласної ради, Департаменту освіти і науки ЗОДА у матеріально-відповідальних осіб інтернату. Висновок додано до матеріалів справи 20.11.2018. По факту нестачі одягу, взуття, м`якого інвентарю та інших матеріальних цінностей Запорізькою обласною прокуратурою було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000007 від 23.06.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Так, допитана в судовому засіданні представник потерпілої особи КЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ЗОР ОСОБА_13 пояснила, що вона з 06.03.2018 займає посаду заступника з виховної роботи. З 2015 року свідок працювала секретарем-друкаркою. ОСОБА_3 призначено в. о. директора 04.10.2013, 26.12.2013 її призначено директором, 05.12.2014 вона була звільнена за невиконання обов`язків. 03.03.2014 згідно з актом прийому-передачі БФ «Посмішка дитини» передав Вільнянському інтернату 50 подушок та 50 ковдр, використано було лише 25 шт. Зі слів головного бухгалтера ОСОБА_7 свідку відомо, що вони разом з водієм отримували зазначені речі від БФ «Посмішка дитини». ОСОБА_3 надала ОСОБА_7 усний наказ отримати зазначені подушки та ковдри. Зі слів ОСОБА_7 їх було по 50 штук. Про зазначене ОСОБА_3 було підписано відповідний акт прийому-передачі. На потреби інтернату поступило по 25 подушок та ковдр. Подушки були розміром 70х70 см, ковдри 140х200. Особисто ОСОБА_13 подушки та ковдри не бачила, всі відомості про них їй відомі з документів та слів працівників інтернату. Яким чином акт прийому-передачі від 03.03.2014 з`явився у правоохоронних органах, свідку не відомо. Про порушення ОСОБА_3 повідомляли прокурора Шацького.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він натепер пенсіонер, з березня 2003 року по 2014 рік він працював водієм в інтернаті. Головний бухгалтер ОСОБА_7 сказала, що треба поїхати з нею до будівлі, яка знаходиться поблизу облдержадміністрації, за подушками та ковдрами. Було 50 подушок і 50 ковдр, він їх завантажив в машину особисто. Подушки були у поліетилені, стосовно ковдр зазначив, що вони були упаковані по декілька штук. Вони відвезли їх до інтернату, потім погрузили їх до обсерватору, який знаходився на першому поверсі інтернату. Із автомобіля подушки та ковдри розвантажували діти. ОСОБА_3 відкривала обсерватор та була присутня при розвантаженні, він бачив її. У кінці травня - на початку червня ОСОБА_20 сказала, що треба 25 подушок перевезти до табору в с. Шевченкове. Свідок відвіз їх туди, разом з ними їхали й діти. Подушки вивантажили в таборі.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суд, що вона працює вчителем-дифектологом. У 2014 році до 2019 року вона працювала на посаді бухгалтера. У 2014 році їй нічого не було відомо про подушки та ковдри аж до часу проведення ревізії КРУ, тому вони не ставилися у тому році на облік. Вона не бачила як, хто і куди привозив ковдри та подушки, їй про них не розповідали. Про те, що подушки були білі і запаковані ОСОБА_11 дізналася від головного бухгалтера. У таборі «Веселка» знайшли 25 подушок та 25 ковдр, свідок їх бачила та зазначила, що на вигляд вони були нові. На облік у 2015 році було поставлено 50 подушок та 50 ковдр відповідно до оригіналу накладної, наданої БФ «Посмішка дитини» за наказом директора ОСОБА_21 . Але в наявності були лише 25 подушок та 25 ковдр. Відповідно до акту подушки та ковдри отримала ОСОБА_3 . Матеріальні цінності ставляться на облік за наказом керівництва протягом місяця. Особисто зазначену накладну свідок не отримувала. У 2014 році був наказ ОСОБА_3 про проведення інвентаризації, однак повністю вона не була проведена та не була закінчена, оскільки не було умов для її проведення. До головної книги вносяться ті цінності, які були на обліку. Свідок зазначила, що до її обов`язків не входило подавати меморіальний ордер до Казначейства. Якого розміру подушки свідку не відомо, звідки вказана їх ціна свідок не пам`ятає. Ці подушки залишилися у користуванні. У жодній слідчій дії свідок участі не брала.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що з 1998 року вона працює завідувачем бібліотеки, у 2014 році вона також займала цю посаду. Про комісію вона дізналася в жовтні 2014 році. У цей час оприбутковували канцелярське приладдя зошити, ручки (це була гуманітарна допомога). Від секретаря директора ОСОБА_22 свідок дізналася, що вона голова цієї комісії, хоча раніше про це її не повідомляли, не бачила наказу про це і не підписувала його. До складу комісії також входили ОСОБА_11 , ОСОБА_15 і ще хтось. Була ситуація, коли свідку не додали товар, вона склала список товарів, які не були додані і наступного дня віддала його ОСОБА_3 . Щодо подушок та ковдр свідок пояснила, що вона входила до складу інвентаризаційної комісії. Під час проведення інвентаризації вона бачила подушки, які були в наявності, однак було встановлено, що не вистачає ще близько 20 подушок, про нестачу яких було складено акт, який вона підписала та який був переданий до бухгалтерії. Свідку не було відомо, чи були оприбутковані подушки. Інвентаризація проводилася по списку, складеному бухгалтерією, по ньому і звіряли наявність подушок і ковдр. Вона не бачила як привозили подушки та ковдри. Після проведення інвентаризації свідок більше ніколи не бачила тих подушок і ковдр.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працює головою БФ «Посмішка дитини», у 2014 році була її керівником. Офіс фонду знаходився в районі пл. Фестивальної у м. Запоріжжі. На той час там працювало близько 20 волонтерів. Фонд плідно співпрацював з Вільнянським інтернатом. Оскільки в ньому були погані подушки і ковдри, фонд передав туди 50 подушок та 50 ковдр, які погрузили у білу Газель. Подушки були білі, на них була стрічка з написом « ОСОБА_23 ». Акт прийому-передачі підписувала вона та ОСОБА_3 . Свідку було відомо про те, що частина подушок і ковдр були направлені до табору. У 2014 році оригінал акту був у благодійного фонду, оскільки його надавали під час проведення перевірки. ОСОБА_9 з іншими представниками благодійного фонду після передачі подушок та ковдр приїздили до ОСОБА_24 інтернату і просили показати їх наявність, однак ОСОБА_3 повідомила, що з ними все в порядку, однак показати не може, оскільки там проводиться ремонт. Більше свідок ті ковдри і подушки не бачила. Подушки та ковдри передавалися безоплатно.

Через повідомлення свідка ОСОБА_9 про те, що деякі моменти вона не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу від тих подій, про які її допитують, і за згоди всіх учасників у судовому засіданні було досліджено аудіозапис її допиту в судовому засіданні 15.05.2018 (під час розгляду справи попереднім складом суду), де свідок пояснила, що з 26.04.2013 вона працює головою БФ «Посмішка дитини». Подушки, які передавалися Вільнянському інтернату, були українського виробництва фірми «Vera», виробника ковдр вона не пам`ятає. Свідок особисто домовлялася із ОСОБА_25 про зустріч для передачі зазначеного майна. До фонду приїздили водій і головний бухгалтер ОСОБА_26 , яким і передавалися зазначені ковдри і подушки після підрахунку, про що було підписано акт прийому-передачі. Вказаний акт було передано до ОСОБА_24 інтернату для підписання, після чого мали його повернути фонду, однак його так і не повернули. Потім свідок з іншими представника БФ приїздили до ОСОБА_24 інтернату для проведення заходів. Подушок вони більше не бачили, проте ОСОБА_3 запевняла, що з ними все в порядку. Обсяг матеріальних цінностей відповідав тим, які зазначені в акті прийому-передачі, лиш дошки не передавалися 03.03.2014, оскільки на той час вони вже були передані до інтернату. Оригіналу акту прийому-передачі у фонді немає, коли КРУ проводили перевірку вони вилучили його в інтернаті.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні надала пояснення, в яких зазначила, що вона працює у Вільнянському інтернаті з 03.12.2013, спочатку була вихователем, а потім вчителем-дефектологом. У 2014 році вона була директором літнього табору. Від дітей та директора інтернату вона чула про те, що було передано благодійну допомогу у вигляді подушок та ковдр, з них 25 подушок та 25 ковдр було передано до табору з інтернату. Їх привезли на початку літа службовою машиною ОСОБА_20 та водій ОСОБА_8 , вивантажували їх свідок та інші. Як директор ОСОБА_16 не підписувала жодних документів щодо приймання зазначених подушок та ковдр, оскільки вона не була матеріально відповідальною особою, нею була завгосп. Після закриття табору вказані речі залишилися там. Про недостачу подушок та ковдр у 2015 році свідок нічого не знає і не чула. ОСОБА_20 приїздила часто до табору, оскільки працювала там вихователем. Представник БФ «Посмішка дитини» приїздила в табір на свято. ОСОБА_3 не була присутня на відкритті та закритті табору. Звідки взялися подушки та ковдри, як їх доставляли до інтернату, свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона працює у школі-інтернат з 2003 року, займає посаду вчителя початкових класів. Їй відомо, що подушки були заведені у другій половині дня, та були вивантажені дітьми 9 класу в обсерваторі. За ковдри їй нічого не відомо. Влітку вона працювала в таборі, там вона бачила лише декілька нових подушок. Головний бухгалтер викликала свідка та повідомила, що вона у складі комісії по інвентаризації, до цього вона про це не знала. Членом комісії по оприбуткуванню вона не була Коли це було вона не пам`ятає, тоді вона була директором літнього табору.

Свідок ОСОБА_7 повідомила суд, що вона займає посаду головного бухгалтера Вільнянського інтернату з грудня 2013 року. У березні 2014 року директором Вільнянського інтернату була ОСОБА_3 . У березні 2014 року за вказівкою ОСОБА_3 вона разом із водієм поїхали до БФ «Посмішка дитини» , де забрали 50 подушок та 50 ковдр. БФ передав договір і акт прийому-передачі у двох екземплярах. Привезли зазначене майно до інтернату вже після закінчення робочого часу, свідок подзвонила ОСОБА_3 , віддала їй договір та акти. ОСОБА_3 організувала розвантаження. Подушки та ковдри було вивантажено до обсерватора. Свідок не чекала закінчення розвантаження, оскільки вже закінчився робочий час. Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_3 щодо поставлення благодійної допомоги на облік. Є комісія, яка ставить на облік матеріальні цінності. Потім передавалися документи. Була ревізія КРУ, яка повідомила, що не було поставлено на облік матеріальні цінності. Провели ревізію БФ «Посмішка дитини». Була виявлена нестача. 25 подушок були виявлені комісією з інвентаризації в таборі «Веселка» в с. Шевченкове, їх розміри свідок не запам`ятала, однак зазначила, що вони були запаковані в поліетиленові пакети. Пояснила, що за збереження майна відповідає директор. Ключі від обсерватора були спочатку у ОСОБА_10 (молодшої медсестри), а потім - у ОСОБА_3 . Коли розвантажували привезене майно, до обсерватора підходила ОСОБА_3 з ключами.

ОСОБА_7 пояснила, що вона особисто під час отримання подушок та ковдр перерахувала їх, вони були всі нові, їх вона здала ОСОБА_3 . У якому приміщенні вона віддала їх ОСОБА_3 свідок не пам`ятає. Акти прийому-передачі зазначеного майна були в двох екземплярах, їх вона також передала ОСОБА_3 , в якому саме приміщенні вона передала зазначені документи, свідок не пам`ятає. Місцем їх складання було приміщення БФ «Посмішка дитини», там їх і підписала ОСОБА_9 Директор інтернату підписала обидва екземпляри. Свідок зазначила, що вона була членом комісії по оприбуткуванню матеріальних цінностей. Вартість матеріальних цінностей свідку відома не була, вартість їх була оцінена на підставі ревізії КРУ.

Під час ревізії КРУ були оприбутковані лише 25 подушок, які були в наявності, на основі документів, які були отримані під час ревізії від БФ «Посмішка дитини». Інвентаризація була проведена 24.04.2014. На той час в коморі матеріальних цінностей не було, тому що вони були вивантажені до обсерватора.

Під час підпису акту ревізії там були зазначені інші речі, які відрізнялися по кольору.

Свідку нічого не відомо про перевезення подушок та ковдр до табору « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

На питання ОСОБА_3 щодо того чи здала ОСОБА_7 гуманітарну допомогу на склад або в комору матеріально відповідальній особі, свідок відповіла, що вона здала її ОСОБА_3 за її усним наказом. Наказу про оприбуткування матеріальних цінностей не було, це було здійснено на підставі акту оцінки матеріальних цінностей 05.03.2015 разом з працівниками КРУ.

У 2015 році була створена комісія по оприбуткуванню гуманітарної допомоги. 25 подушок було знайдено у таборі «Веселка». Ковдри оцінювалися по характеристикам аналогічних ковдр, які були знайдені в Інтернеті.

На питання щодо того на підставі яких первісних документів було оприбутковано матеріальні цінності свідок відповіла, що на підставі оригіналу акту прийому-передачі, який був наданий під час зустрічної перевірки з БФ «Посмішка дитини».

У 2014 році до Казначейства довідка про надходження матеріальних цінностей в натурі не подавалася, оскільки зазначне майно не було оприбутковано в 2014 році.

Нестачу ковдр і подушок було виявлено під час проведення зустрічної перевірки.

Було видано меморіальний ордер № 4 на підставі оцінки матеріальних цінностей поставили на облік наявні подушки та ковдри. Цього ж місяця як нестачу перенесли до меморіального ордеру № 16 до з`ясування обставин. Ці події відбулися в лютому 2015 року.

Під час судового розгляду прокурором було подано клопотання про виклик та допит й інших свідків.

У зв`язку із незабезпеченням стороною обвинувачення явки свідків для їхнього допиту в суді, а також зважаючи на тривалий строк розгляду даного кримінального провадження, 05.12.2023 судом було постановлено ухвалу, якою відповідно до ч.1 ст. 114 КПК України було встановлено процесуальний строк для подачі доказів, а саме до 12 березня 2024 року забезпечити явку свідків обвинувачення для їх допиту.

Проте, до вказаного терміну прокурором таку явку забезпечено не було, клопотань про продовження строку дії вищевказаної ухвали не надходило.

На підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення стороною обвинувачення зібрані письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені судом.

Також, судом були досліджені інші документи, які не є доказами в розумінні статей 84, 99 КПК України, в них не містяться відомості, які можуть бути використані як докази. Водночас, вони є процесуальними підставами для отримання доказів, а також дають змогу суду перевірити дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Так, судом були дослідженні надані стороною обвинувачення: витяг з ЄРДР, копія рапорту слідчого, копії ухвал слідчих суддів, копія постанови про визнання речових доказів, копія постанови слідчого про призначення експертизи, постанова слідчого про призначення експертизи.

Так, згідно з наданою копією протоколу обшуку від 02.03.2015 (т.3 арк.с. 50-52) слідчим ОСОБА_27 було проведено обшук домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в якому проживала ОСОБА_28 .

Обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді від 27.02.2015, постановленої в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000109 від 28.01.2015 (т.3 арк.с. 53).

У результаті обшуку було виявлено та вилучено, зокрема: подушку білого кольору зі стрічкою зеленого кольору, з біркою з написом: «Производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020. Подушка размер 70х70 сантиметров, плотность наполнителя 800 г, наполнитель 100% полиэстер, ткань 100% полиэстер, пласт 100% полиэстер, линия АЛОЕ ВЕРА (7417172/п). Импортер ЧП «Триса» 69035 Украина, АДРЕСА_5 »; ковдру білого кольору, розміром 170х200 сантиметрів; запаковану ковдру білого кольору з етикеткою на упаковці «SD, производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020. Импортер ЧП «Триса» 69035 Украина, г. Запорожье, ул. 40 лет Советской Украины, д. 82, кв. 18. Одеяло стеганное размером 140х200 сантиметров, плотность наполнителя 200 г, наполнитель 100% полиэстер, ткань 100% полиэстер, 7524271/п линия Алое Вера»; запаковану подушку білого кольору зі стрічкою зеленого кольору, з біркою з написом: «Производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020. Подушка размер 70х70 сантиметров, плотность наполнителя 800 г, наполнитель 100% полиэстер, ткань 100% полиэстер, пласт 100% полиэстер, линия АЛОЕ ВЕРА (7417172/п). Импортер ЧП «Триса» 69035 Украина, г. Запорожье, ул. 40 лет Советской Украины, д. 82, кв. 18».

Відповідно до копії протоколу огляду речей від 10.03.2015 (т. 1 арк.с. 56-61), вищевказані дві подушки та дві ковдри було оглянуто слідчим ОСОБА_18 в присутності двох понятих.

Згідно з протоколом обшуку від 02.03.2015 (т.3 арк.с. 181-191) та DVD-дисками до нього (т.1 арк.с. 192, 193, 216) слідчим ОСОБА_29 було проведено обшук домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживала ОСОБА_3 .

Вказана слідча дія проведена на підставі ухвали слідчого судді від 27.02.2015 постановленої в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000235 від 17.02.2015 (т.3 арк.с. 62).

У результаті обшуку було виявлено та вилучено, зокрема: дві подушки з біркою з написом: «Производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020, размер 70х70, плотность наполнителя 800г/м кв., линия Aloe Vera, імпортер ЧП «Триса» 69035 Украина, АДРЕСА_5 »; ковдра з біркою: «Производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020, размер 140х200, плотность наполнителя 200г, линия Aloe Vera, імпортер ЧП «Триса» 69035 Украина, г. Запорожье, ул. 40 лет Советской Украины, д. 82, кв. 18»; комп`ютерна мишка жовтого кольору з написом «Райффайзен БАНК АВАЛЬ»; особисті та робочі документи.

Відповідно до копії протоколу огляду речей від 10.03.2015 (т. 3 арк.с. 67-72), вищевказані дві подушки, одну ковдру, комп`ютерну мишку та документи було оглянуто слідчим ОСОБА_18 в присутності двох понятих.

Згідно з копією протоколу обшуку від 27.03.2015 (т.3 арк.с. 78-80) слідчим ОСОБА_18 було проведено обшук домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживала ОСОБА_3 .

Обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді від 26.03.2015, постановленої в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0001715 від 07.11.2014 (т.3 арк.с. 77).

Під час проведення обшуку дана слідча дія була зупинена через відсутність власників, після потрапляння о/у УДСБЕЗ за паркан території домоволодіння. 02.04.2015 слідча дія була відновлена, обшук закінчено через недоцільність його проведення.

Згідно з наданою стороною обвинувачення копією постанови слідчого СВ Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_18 від 12.03.2015 (т.8 арк.с. 185) подушку білого кольору розміром 70смх70см, ковдру білого кольору розміром 140смх200см, упаковану в полімерний пакет, фрагмент ковдри фактичними розмірами 90смх200см, вилучені 02.03.2015 під час обшуку по АДРЕСА_4 , а також 2 подушки білого кольору розмірами 70смх70см, ковдру білого кольору розміром 140 см х 200 см, вилучені 02.03.2015 під час обшуку по АДРЕСА_3 , визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0001715 від 07.11.2014, які на підставі копії квитанції (т. 8 арк.с. 186) передані до кімнати зберігання речових доказів Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області.

Відповідно до копії протоколу огляду предмету від 26.02.2015 (т.3 арк.с.46-49), проведеного слідчим ОСОБА_18 за участю юриста КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ОСОБА_30 , предметом цього огляду є подушка квадратної форми розміром 0,7х0,7м, середньою висотою 20см, у стьобаному напірнику білого кольору, яку надали для огляду працівнику КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР по запиту (зі слів працівників це одна з подушок, які інтернату в 2014 році надав центр «Посмішка дитини» в якості благодійної допомоги). Одна із сторін подушки має блискавку, при відкритті якої є доступ до наповнювача. Виробником даної подушки зазначено Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020. Згідно з біркою наповнювачем подушки є поліестер 100% (синтапон). На момент огляду напірник (чохол) частково експлуатований. Подушка була надана у полімерному прозорому пакеті, на передній частині якого є наклейка круглої форми, діаметром 20см, біло-зеленого кольору з написом «Multi Vitamin» Evo Care look good feel good sweet dreams.

Указана слідча дія була проведена в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000235.

Відповідно до копії протоколу пред`явлення речей для впізнання від 03.11.2016 (т.3 арк.с. 166-169) у присутності двох понятих ОСОБА_9 було пред`явлено чотири подушки: 1) розміром 75х65 см (Естонія), 2) розміром 70х70см (Естонія), 3) розміром 60х60см (Китай), 4) розміром 70х50см (Китай).

У результаті проведення даної слідчої дії ОСОБА_9 впізнала подушку під номером 2 як таку, що передала 03.03.2014 КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР.

Дана слідча дія проводилась в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0001715 від 07.11.2014.

Згідно з копією висновку експерта від 15.2016 № 1682 (т.3 арк.с. 82-86) ринкова вартість однієї нової подушки (що не перебувала в експлуатації), розмірами 0,7x0,7м, з наповнювачем поліестру у відношенні 100%, тканина подушки - поліестр у відношенні 100%, щільністю наповнення - 800 грамів/1 м кв., лінія: Аlое Vеrа, виробника Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильянди, Естонія, на момент скоєння кримінального правопорушення (фактичного отримання подушок від благодійної організації), а саме станом на 03.03.2014, може складати 131 грн 00 коп. (сто тридцять одна грн. 00 коп.).

Ринкова вартість однієї нової ковдри стьобаної (що не перебувала в експлуатації), розмірами 1,4x2,0м, з наповнювачем поліестру у відношенні 100%, тканина ковдри - поліестр у відношенні 100%, щільністю наповнення - 200 грамів/1 м кв., лінія: Аlое Vеrа, виробника Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильянди, Естонія, на момент скоєння кримінального правопорушення (фактичного отримання подушок від благодійної організації), а саме станом на 03.03.2014, може складати 598 грн. 99 коп. (п`ятсот дев`яносто вісім грн. 99 коп.).

Дана експертиза була проведена на підставі постанови слідчого ОСОБА_18 від 04.04.2016, копія якої була надана суду, в межах досудового розслідування кримінального провадження №0001715 від 07.11.2014 (т.8 арк.с. 24).

Відповідно до дослідженого судом висновку почеркознавчої експертизи від 29.03.2017 № 4-521 та акту приймання-передання безоплатної благодійної допомоги № 1 від 03.03.2014, який був об`єктом дослідження та доданий до вказаного висновку (т.3 арк.с.29-37) підпис в графі «Безоплатно благодійну допомогу прийняв» в акті приймання - передачі безоплатної благодійної допомоги №1 від 03.03.2014 виконаний ОСОБА_3 .

Дана експертиза була проведена на підставі постанови слідчого ОСОБА_18 від 23.12.2016 в межах досудового розслідування кримінального провадження №0001635 від 25.11.2016. Указана постанова разом із супровідним листом від 28.12.2016 № 9718/41-2016 була надана стороною обвинувачення для дослідження судом (т.3 арк.с. 103-104, 105-107).

Досліджена судом копія акту ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради за період з 01.09.2013 по 31.12.2014 від 05.03.2015 № 03-21/2 (т.3 арк.с.108-165) містить, зокрема, посилання на те, що відповідно до наказу в.о.директора Закладу від 12.01.2015 № 25 в ході ревізії проведено інвентаризацію матеріальних цінностей, отриманих як благодійна допомога, якою в порушення ч.5 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», із змінами, станом на 11.02.2015 встановлена нестача матеріальних цінностей на загальну суму 25750,00 грн (25 подушок та 50 ковдр, отриманих Закладом згідно з актом приймання-передачі безоплатної благодійної допомоги від 03.03.2014 №1). Інші матеріальні цінності, отриманні Закладом у вигляді благодійної допомоги, пред`явлені у наявності. Інвентаризаційні описи та порівняльна відомість у Додатках 329-330 до акту.

Указаний акт ревізії було надано суду в копії та не в повному обсязі, а саме, на 58 аркушах справи (116 сторінок) без додатків, посилання на які містяться в акті, а також без вказання на спосіб його отримання.

Як встановлено судом та вбачається з дослідженого рапорту слідчого ОСОБА_18 від 25.11.2015 (т.3 арк.с. 24), нею під час проведення досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0001715 від 07.11.2011 за ч.2 ст.364, ч.1 ст.367 КК України було встановлено, що колишній директор КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР ОСОБА_3 незаконно привласнила гуманітарну допомогу у вигляді 25 подушок та 50 ковдр естонського виробництва, які були надані 03.03.2014 Запорізьким обласним благодійним фондом «Посмішка дитини», в результаті чого спричинила інтернату матеріальні збитки на загальну суму 33 тисячі 224 гривні 05 копійок.

З наданого стороною витягу з реєстру досудових розслідувань (т.3 арк.с. 25) вбачається, що слідчим самостійно було виявлено кримінальне правопорушення, в тому числі під час досудового розслідування. Також з наданих суду матеріалів вбачається, що 25.11.2016 відомості до ЄРДР за № 0001635 були внесені на підставі рапорту старшого слідчого СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_18 .

Відомостей, які б свідчили про виділення будь-яких матеріалів з кримінального провадження № 0001715 від 07.11.2011 суду надано не було.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Згідно з приписами частини першої статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому пунктом 1 частини другої статті 87 КПК регламентовано, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Згідно з ч.1 ст. 217 КПК у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).

Під час судового розгляду встановлено, що в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 в основу її обвинувачення було покладено докази, здобуті в результаті проведення слідчих дій під час досудового розслідування в інших кримінальних провадженнях:

- проведення 02.03.2015 обшуку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000109 від 28.01.2015, в результаті якого вилучено, зокрема: подушку білого кольору розміром 70смх70см; ковдру білого кольору розміром 170смх200см; запаковану ковдру білого кольору розміром; запаковану подушку білого кольору розміром 70смх70см;

- проведення 10.03.2015 огляду речей, вилучених під час обшуку 02.03.2014 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000109 від 28.01.2015;

- проведення 02.03.2015 обшуку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000235 від 17.02.2015, в результаті якого було вилучено: дві подушки розміром 70смх70см; ковдра розміром 140смх200см; комп`ютерна мишка жовтого кольору з написом «Райффайзен БАНК АВАЛЬ»; особисті та робочі документи;

- проведення 10.03.2015 огляду речей, вилучених під час обшуку 02.03.2014 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000235 від 17.02.2015;

- проведення 26.02.2015 огляду речей за участю юриста КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ОСОБА_30 , а саме подушки квадратної форми розміром 0,7х0,7м, середньою висотою 20см, у стьобаному напірнику білого кольору, яку надали для огляду працівнику КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР по запиту (зі слів працівників це одна з подушок, які інтернату в 2014 році надав центр «Посмішка дитини» в якості благодійної допомоги) під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000235 від 17.02.2015;

- проведення пред`явлення 03.11.2016 речей для впізнання за участю свідка ОСОБА_9 , а саме подушки, одну з частини яких 03.03.2014 було передано КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР, під час досудового розслідування кримінального провадження №0001715 від 07.11.2014;

- проведення 27.03.2015 обшуку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000235 від 17.02.2015, яке було зупинено, 02.04.2015 відновлено та закінчено через недоцільність його подальшого проведення.

Таким чином, всі вказані слідчі дії були проведені в інших кримінальних провадженнях до внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. Дане кримінальне провадження № 0001635 від 25.11.2015 з іншими кримінальними провадженнями не об`єднувалось і не виділялось в окреме провадження.

Відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, обвинуваченою ОСОБА_3 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 25.11.2015, тобто значно пізніше після проведення вищезазначених слідчих дій.

Також, суд зазначає, що проведення судової товарознавчої експертизи, в результаті якої було складено висновок від 15.11.2016 № 1682, здійснювалось на підставі постанови слідчого від 04.04.2016, копія якої була надана суду, під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001715 від 07.11.2014.

Отже, базові докази, пов`язані з вилученням, оглядом, оцінкою предметів, в привласненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , були здобуті в результаті проведення слідчих дій в інших кримінальних провадженнях, з яким провадження № 0001635 від 25.11.2015 щодо ОСОБА_3 не об`єднувалось та не виділялось, що унеможливлює подальше використання цих доказів в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Аналогічну позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium) №2914/98 від 13 січня 2005 року, де зазначено, що у кримінальних справах питання доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Незважаючи на ту обставину, що стороною захисту під час судового розгляду оспорювалась законність проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001635 від 25.11.2015, стороною обвинувачення не було вжито заходів для спростування зазначеного твердження сторони захисту, а тому суд оцінює надані сторонами кримінального провадження докази згідно з правилами, визначеними статтею 94 КПК.

Таким чином, аналізуючи надані суду матеріали кримінального провадження, доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не спростовано твердження сторони захисту про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001635 від 25.11.2015 було здійснено на відповідній правовій підставі, тобто після виділення матеріалів з кримінального провадження № 0001635 від 25.11.2015 з дотриманням вимог статті 217 КПК.

Згідно з приписами частини першої статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Проте, такому критерію не відповідає і надана для дослідження в неповному обсязі (без додатків) копія акту ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради за період з 01.09.2013 по 31.12.2014 від 05.03.2015 № 03-21/2, оскільки стороною обвинувачення не надано жодного підтвердження способу його отримання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Під час судового розгляду стороною захисту було також заявлено клопотання про визнання висновку почеркознавчої експертизи та самого об`єкту дослідження Акту приймання-передачі безоплатної благодійного допомоги № 1 від 03.03.2014 недопустимими доказами з тих підстав, що отримання цього письмового доказу здійснювалось неповноважним органом досудового розслідування через відсутність процесуального рішення про призначення (визначення) слідчого ОСОБА_18 у кримінальному провадженні №0001635 від 25.11.2016. Також, невідомо спосіб отримання вказаного акту.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 не заперечувала факт того, що нею особисто було підписано вказаний акт.

При дослідженні висновку від 29.03.2017 № 4-521 за результатами проведення почеркознавчої експертизи Акту приймання-передачі безоплатної благодійної допомоги № 1 від 03.03.2014, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, експертиза проводилось на підставі постанови слідчого ОСОБА_18 від 23.12.2016 в межах досудового розслідування кримінального провадження №0001635 від 25.11.2016. Указану постанову разом із доданими документами на 29 аркушах супровідним листом від 28.12.2016 № 9718/41-2016 було надіслано до експертної установи Запорізького НДЕКЦ МВС України.

Серед наданих експерту документів містився оригінал Акту приймання-передачі безоплатної благодійної допомоги № 1 від 03.03.2014. Із змісту вказаної постанови вбачається, що об`єкт дослідження - Акт приймання-передачі безоплатної благодійної допомоги № 1 від 03.03.2014 був вилучений 21.12.2016 в КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР.

На вирішення експерту було поставлено питання: чи виконаний підпис в Акті приймання-передачі безоплатної благодійної допомоги № 1 від 03.03.2014 в графі «Безоплатно благодійну допомогу прийняв» від імені ОСОБА_3 нею самою або іншою особою.

Відповідно до супровідного листа від 30.03.2017 № 19/108/2-2574, підписаного директором Запорізького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_31 , висновок експерта разом з висновком судового експерта, об`єктом дослідження та порівняльним матеріалом, а також довідкою про витрати на проведення експертизи, було направлено слідчому ОСОБА_18 . Вказані документи отримані слідчим 30.05.2017.

Аналізуючи надані докази щодо їхньої відповідності критерію допустимості, судом встановлено, що на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_18 стороною обвинувачення надано витяг з кримінального провадження №0001635, сформований 01.12.2016, де слідчими зазначено ОСОБА_18 та ОСОБА_32 Інших документів надано не було.

Як зазначено в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 по справі № 724/86/20 (провадження № 51-1353кмо21), за приписами п.1 ч.2 ст. 39 та ч.1 ст. 214 КПК визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою группою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

Відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування відповідно до п.2 ч.2 ст.39 КПК керівник органу досудового розслідування має право лише вмотивованою постановою, як і призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування.

Таким чином, системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що законодавець у своїй термінографічній практиці застосовує словосполучення «визначати слідчого» та «призначати слідчого» як синонімічного змісту терміни, що мають тотожне семантичне значення стосовно визначення обсягу, форми та змісту дій, які вони характеризують.

Статтею 110 КПК установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч.2 ст. 39, ч.1 ст. 214 КПК у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу.

Об`єднана палата в контексті застосування приписів ст. 110 КПК виходить з того, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення слідчих (розшукових) дій означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед органом досудового розслідування на певному етапі кримінального провадження.

Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечується дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язане з дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження і можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Водночас витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні. Витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків щодо групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування. Процесуальне рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

При цьому таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчих, які здійснюють досудове розслідування. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

В аспекті застосування приписів ч.2 ст. 39, ч.1 ст. 214 КПК у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Таким чином, всі докази, зібрані слідчею ОСОБА_18 в кримінальному провадженні №0001635 від 25.11.2016, і які були надані прокурором під час судового розгляду, суд визнає недопустимими з вищевказаних підстав.

Отже, прокурором в судовому засіданні згідно з приписами статті 22 КПК не спростовано твердження сторони захисту про недопустимість вказаних доказів, здобутих у кримінальному провадженні, оскільки не дотримано порядок здійснення досудового розслідування.

Також, сторона захисту під час судового розгляду вказувала на відсутність у КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР статусу потерпілої особи з огляду на порушення з боку органу досудового розслідування порядку залучення його в такій якості.

Так, обвинувачена та її захисник зазначили, що під час досудового розслідування представником КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР не було подано заяву про вчинення злочину, а також в подальшому, всупереч вимогам ст. 55 КПК України, не подавалась і письмова згода на залучення закладу в якості потерпілої особи.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст. 55 КПК України).

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок (ч.7 КПК України).

Як було встановлено судом під час дослідження письмових доказів сторони обвинувачення слідчим самостійно було виявлено кримінальне правопорушення, в тому числі під час досудового розслідування. Також з наданих суду матеріалів вбачається, що 25.11.2016 відомості до ЄРДР за № 0001635 були внесені на підставі рапорту старшого слідчого СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_18 .

Під час досудового розслідування КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР було подано позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 33224,05 грн.

Зважаючи на те, що КПК України не встановлює вимог щодо форми та змісту письмової згоди, суд розцінює подання представником КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР вищевказаної позовної заяви як письмову згоду на залучення закладу потерпілою особою.

Судом також досліджено надані стороною захисту оригінали письмових документів, копії яких було долучено до матеріалів кримінального провадження:

- відповідь Управління Державної казначейської служби України у Вільнянському районі Запорізької області від 06.10.2021 на адвокатський запит про те, що КЗ «Вільнянська спеціальна ЗОШІ» ЗОР в березні 2015 року до УДКСУ у Вільнянському районі Запорізької області не надавав Довідку про надходження в натуральній формі (додаток 27 до наказу Міністерства фінансів України від 23.08.2012 № 938 «Про затвердження порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів») на суму 25750,00 грн по ТПКВКМБ 070304 (т.10 арк.с.169). Відповідно до п.11.17 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету по видаткам, затв. Наказом Мінфіну від 24.12.2012 р. №1407 та п.12.7 Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затв. Наказом Мінфіну від 23.08.2012 №938 бюджетні заклади складають і подають не пізніше останнього робочого дня місяця Довідку про надходження в натуральній формі.

Дана відповідь дає суду підстави ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_7 щодо постановки на баланс Закладу 05.03.2015 отриманих товарно-матеріальних цінностей, переданих як благодійна допомога 03.03.2014;

- акт передачі матеріальних цінностей від 05.11.2014 (т.10 арк.с. 170-172), де зазначено про наявність в Закладі ковдр 58 одиниць та подушок 63 одиниці;

- інвентаризаційний опис інших необоротних матеріальних активів та запасів від 15.10.2014 (т.10 арк.с. 173-176), де зазначено про наявність в Закладі 64 подушок та 60 ковдр;

- відповідь Державної фінансової інспекції в Запорізькій області від 27.03.2015 (т.9 арк.с. 8-14) на звернення ОСОБА_3 , в якій міститься інформація про те, що матеріали річної інвентаризації 2014 року до ревізії надані лише частково, а саме, інвентаризаційні описи у кількості 117 шт. на суму 8902411,20 грн, що становить 66,45% від вартості активів, що рахуються на балансі Закладу станом на 01.10.2014. Протокол інвентаризаційної комісії до ревізії не надано;

- копії витягу з наказу директора КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» ЗОР ОСОБА_3 від 13.01.2014 року «Про створення комісії з оприбуткування гуманітарної допомоги» (т.7 арк.с. 245);

- наказ директора КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» ЗОР ОСОБА_3 від 24.04.2014 № 363 «Про створення комісії для проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у матеріально-відповідальної особи кастеляни» (т.6 арк.с.191-192);

- акти наявності матеріальних цінностей інвентаризації від 24.04.2014 та 05.05.2014 (т.6 арк.с. 194-198, 200);

- копія наказу директора КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» ЗОР ОСОБА_3 від 03.10.2014 № 205 «Про створення комісії для проведення щорічної інвентаризації» (т.6 арк.с. 204);

- копії актів отримання матеріальних цінностей від 17.06.2014, 20.06.2014 (т.6 арк.с. 201-202, 203);

- висновок спеціаліста 67/11.2 від 12.06.2014 (т.6 арк.с.215-216), в якому зазначено, що за результатами дослідження має місце відсутність в Акті наявності матеріальних цінностей по МИО ОСОБА_33 станом на 24.04.2014 активів на суму 721650,30грн.

Судом за клопотанням захисника було витребувано у КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» ЗОР Довідку від 28.01.2015 № 0-23-з зустрічної звірки з метою документального підтвердження обсягу надання благодійної допомоги та повноти відображення в обліку Комунального закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» Запорізької обласної ради у Запорізькому обласному благодійному фонді «Посмішка дитини» за період з 01.09.2013 по 31.12.2014 (т.8 арк.с. 40-43). Вказана довідка містить інформацію про те, що школі-інтернату протягом періоду з 01.09.2013 по 31.12.2014 надано благодійну допомогу в натуральній формі у кількості 34 найменувань без зазначення сумового виразу. Акти приймання-передачі безоплатної благодійної допомоги зі сторони Закладу підписувались колишнім директором Закладу ОСОБА_3 , колишнім секретарем ОСОБА_34 та шеф-кухарем ОСОБА_35 . Акти приймання-передачі безоплатної благодійної допомоги у Додатку 1 до довідки зустрічної звірки. До вказаної довідки у вигляді додатку додано завірену КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» ЗОР копію Акту приймання-передачі безоплатної благодійної допомоги № 1 від 03.03.2014.

Жодних спростувань щодо наданих стороною захисту доказів від прокурора не надходило.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні згідно з приписами частини третьої статті 26 КПК докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України та ч.4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України).

Суд, оцінивши наявні в справі докази в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що факт вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , стороною обвинувачення не доведений, а пред`явлене обвинувачення не знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду з огляду на таке.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, вчинене повторно (ч. 3 ст. 191 КК України).

Привласнення чужого майна полягає у незаконному утриманні винним на свою користь майна, що знаходилось у його правомірному володінні в силу службових обов`язків, договірних відносин або спеціального доручення власника, в результаті чого воно переходить від законного власника в особисте користування злочинця Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

Привласнення є однією з форм розкрадання. Будь-яке розкрадання призводить до нестачі майна. Але притягнення до відповідальності осіб, які розпоряджалися цим майном або у віданні яких воно знаходилось, можливе лише за доведеності двох фактів: необхідно довести, що особа обернула на свою користь майно, яке було їй ввірено, і не мала наміру повернути його або розрахуватися за нього; треба виключити можливість нестачі майна внаслідок неналежного зберігання, що призвело до його псування, знищення або сприяло розкраданню іншими особами.

Під час дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, судом письмові та речові докази були визнані недопустимими.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а також представника потерпілої особи ОСОБА_13 , суд вважає, що вони не можуть бути визнані прямими доказами факту вчинення ОСОБА_3 або будь-якою іншою особою злочину, передбаченого 2 ст. 191 КК України, оскільки вони повідомили лише про відомий їм з різних джерел факт передання благодійної допомоги у виді подушок та ковдр школі-інтернату, а також про перевірки, які проходили в закладі після звільнення ОСОБА_3 з посади директора.

При цьому свідок ОСОБА_9 підтвердила, що подушки та ковдри вона особисто передала 03.03.2014 головному бухгалтеру ОСОБА_7 , вказане майно було завантажено до машини, якою користується заклад школи-інтернату, а також підписала два примірники акту прийому-передачі благодійної допомоги. Другий примірник цього акту до БФ «Посмішка дитини» повернутий не був.

Два свідки, водій ОСОБА_8 та головний бухгалтер ОСОБА_7 , підтвердили в судовому засіданні, що при вивантажені благодійної допомоги до обсерватора школи-інтернату, була присутня ОСОБА_3 .

Головний бухгалтер ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила суд, що отримана 03.03.2014 благодійна допомога у виді 50 подушок та 50 ковдр не була поставлена нею на баланс закладу через ненадання ОСОБА_3 акту-приймання благодійної допомоги. Яким чином оригінал вказаного акту потрапив до правоохоронного органу, де він зберігався, їй не відомо.

Інших переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності факту вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченій, суду не надано.

Частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Сумнівний характер вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_3 , не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, стороною обвинувачення залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження та ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до вмотивованого висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано жодних переконливих доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, інкримінованого ОСОБА_3 , і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності факту вчинення саме цього кримінального правопорушення, а тому обвинувачена ОСОБА_3 підлягає виправданню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, ухвалюється виправдувальний вирок.

У зв`язку з ухваленням виправдувального вироку суд, відповідно до ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КПК України, не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченої документально підтверджених витрат на залучення експерта на загальну суму 2090,55 грн (т. 3 арк.с. 28, 81), а також для задоволення позовних вимог КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 33224,05 грн.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до положень статті 100 КПК. При цьому суд враховує, що ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 17.02.2017 (справа №314/947/15-к) та від 27.02.2017 (справа №314/931/15-к) було скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді від 05.03.2015 та 03.03.2015 на майно, вилучене:

1) під час обшуку, проведеного 02.03.2015 в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема: дві подушки з біркою з написом: «Производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020, размер 70х70, плотность наполнителя 800г/м кв., линия Aloe Vera, імпортер ЧП «Триса» 69035 Украина, АДРЕСА_5 »; ковдра з біркою: «Производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020, размер 140х200, плотность наполнителя 200г, линия Aloe Vera, імпортер ЧП «Триса» 69035 Украина, г. Запорожье, ул. 40 лет Советской Украины, д. 82, кв. 18»; комп`ютерна мишка жовтого кольору з написом «Райффайзен БАНК АВАЛЬ»; особисті та робочі документи;

2) під час обшуку, проведеного 02.03.2015 в будинку за адресою: АДРЕСА_4 , зокрема: подушку білого кольору зі стрічкою зеленого кольору, з біркою з написом: «Производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020. Подушка размер 70х70 сантиметров, плотность наполнителя 800 г, наполнитель 100% полиэстер, ткань 100% полиэстер, пласт 100% полиэстер, линия АЛОЕ ВЕРА (7417172/п). Импортер ЧП «Триса» 69035 Украина, г. Запорожье, ул. 40 лет Советской Украины, д. 82, кв. 18»; ковдру білого кольору, розміром 170х200 сантиметрів; запаковану ковдру білого кольору з етикеткою на упаковці «SD, производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020. Импортер ЧП «Триса» 69035 Украина, г. Запорожье, ул. 40 лет Советской Украины, д. 82, кв. 18. Одеяло стеганное размером 140х200 сантиметров, плотность наполнителя 200 г, наполнитель 100% полиэстер, ткань 100% полиэстер, 7524271/п линия Алое Вера»; запаковану подушку білого кольору зі стрічкою зеленого кольору, з біркою з написом: «Производитель Мивар-Вива АС Лосси 41, Вильярди, Эстония 71020. Подушка размер 70х70 сантиметров, плотность наполнителя 800 г, наполнитель 100% полиэстер, ткань 100% полиэстер, пласт 100% полиэстер, линия АЛОЕ ВЕРА (7417172/п). Импортер ЧП «Триса» 69035 Украина, г. Запорожье, ул. 40 лет Советской Украины, д. 82, кв. 18».

Вказане майно було повернуто власникам. Таким чином, доля зазначеного майна на момент ухвалення вироку вирішена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, та виправдати її у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, в якому вона обвинувачується.

У задоволенні цивільного позову Комунального закладу ««Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 33224,05 гривень відмовити.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_36

12.11.2024