Справа № 682/1249/24
Провадження № 1-кп/682/103/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Хмельницької спеціалізованої

прокуратури у сфері оборони

Західного регіону ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута кримінальне провадження № 0000016 від 11.01.2024 р про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бачманівка Славутського району Хмельницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньою освітою, непрацюючого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, сержанта, командира взводу механізації Такелажної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення, раніше несудимого, - за ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в.

Статтею 1 Закону України "Про оборону України", статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України "Про ведення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Статтею 65 Конституції України, статтею 17 Закону України "Про оборону України", статтею 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статтею 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.02.2022 № 4-рс сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира взводу механізації Такелажної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 . З 27.02.2022 р справи та посаду ОСОБА_4 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України сержант ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Втім, у період воєнного стану сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, 26.10.2023 р без поважних причин самовільно залишив місце служби у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) і не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд.

14.11.2023 р сержанта ОСОБА_4 було доставлено в розташування військової частини НОМЕР_1 , однак останній не виявив бажання проходити військову службу у вказаній військовій частині та покинув місце служби.

24.04.2024 р сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області, чим припинив вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином у період з 26.10.2023 р по 14.04.2023 р та з 14.11.2023 р по 24.04.2024 р сержант ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував. Під час незаконного перебування за межами місця служби сержант ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча мав можливість це вчинити.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, за ознаками самовільного залишення місця служби військовослужбовцем, вчиненого в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і виявив бажання давати показання суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тому, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, з`ясувавши чи правильно розуміють учасники справи зміст обставин, встановлених в ході досудового розслідування, чи бажають вони в ході судового розгляду досліджувати докази, якими встановлені ці обставини, переконавшись у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд прийняв рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежився допитом обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що навчався у військовому коледжі, який закінчив 26.02.2024 р. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану був призначений на службу у військову частині НОМЕР_1 на посаду командира взводу механізації такелажної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення і з 27.02.2024 прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків. Пізніше у нього стали виникати проблеми з обліком ввіреного йому майна, про що він заявляв командиру частини, але оскільки вирішити їх не вдалося, він вирішив самовільно залишити військову частину. Маючи можливість вільно пересуватись в частині та за її межами, 26 жовтня 2023 р він залишив місце служби в АДРЕСА_2 та поїхав у м. Львів. Повертатись у військову частину НОМЕР_1 не мав бажання, влаштувався на роботу. 14 листопада 2023 р під час перевірки документів було встановлено, що він самовільно залишив війську частину в умовах воєнного стану, тому він був доставлений у військову частину НОМЕР_1 служби в АДРЕСА_2 для продовження служби. Але вечором 14.11.2023 р він знову самовільно залишив частину, поїхав на роботу в м. Київ. Через деякий час повернувся у м. Львів. Розглядав можливість повернутися на військову службу, але не у в/ч НОМЕР_1 . Проте жодних дій для поновлення служби не вчиняв. 24 квітня 2024 р у м. Львові під час перевірки документів поліцейські запропонували йому пройти у відділення поліції. Він не заперечував, прибув у відділення поліції, де щодо нього відомості були внесені в ЄРДР та розпочате кримінальне провадження. Він знав, що обвинувальний акт надійшов на розгляд до Славутського міськрайонного суду хмельницької області, але в підготовчі засідання не з`являвся, так як був відсутній за зареєстрованим та за фактичним місцем проживання, про своє місце перебуванні суд та правоохоронні органи не повідомляв. У вчиненому щиро розкаявся. Надалі, можливо, прийме рішення про повернення у Збройні Сили України для проходження військової служби.

На підставі викладеного суд знаходить, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого діяння, особу винного, обставини скоєння суспільно-небезпечних дій.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимостей не мав, не притягувався до кримінальної відповідальності, має задовільний стан здоров`я, за місцем проходження військової служби мав стягнення у виді догани та заохочення у виді Подяки батькам.

Враховуючи наведене, тяжкість скоєного, особу винного, суд знаходить за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, в межах нижньої межі санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.

ОСОБА_4 був затриманий та утримується під вартою з 10 вересня 2024 р. Тому у строк відбування покарання слід зарахувати період його утримання під вартою з 10.09.2024 р.

Враховуючи тяжкість скоєного, відсутність у обвинуваченого постійного місця проживання, те, що він ухилявся від явки до суду та був затриманий з метою приводу для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили, йому слід залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою .

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

У строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати період його утримання під вартою з 10 вересня 2024 р по день набрання вироком законної сили.

До дня набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 чинним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Протягом тридцяти днів з дня проголошення на вирок може бути подана апеляційна скарга в Хмельницький апеляційний суд через Славутський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1