ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року

м. Київ

справа № 294/173/18

провадження № 51-7327км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Житомирського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000427 за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 травня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на 4 роки обмеження волі.

2. Оскарженим вироком Житомирського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року зазначений вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на 7 років. У решті вирок залишено без зміни.

3. Згідно з вироком 15 жовтня 2017 року близько 15:30 за місцем свого проживання по

АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , під час суперечки з дружиною

ОСОБА_8 на ґрунті зловживання нею алкогольними напоями, з метою заподіяння їй тілесних ушкоджень наніс не менше 20 ударів руками по голові, тулубу та іншим ділянкам тіла потерпілої, у тому числі й тим, де розташовані життєво-важливі органи людини, спричинивши їй численні тілесні ушкодження, після отримання яких протягом 30-40 хв настала смерть ОСОБА_8 . Тілесні ушкодження у виді крововиливу в черевну порожнину в об`ємі вилитої крові до 1800 мл, повного косо-поперечного розриву черевного відділу аорти, наскрізного розриву брижі тонкого кишківника, крововиливу в ділянці цибулини дванадцятипалої кишки є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент заподіяння, і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала

4. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилаючись на дані про особу засудженого, його посткримінальну поведінку, обставини, що пом`якшують покарання, думку потерпілих, вважає призначене ОСОБА_7 покарання надмірно суворим. При цьому стверджує, що суд апеляційної інстанції безпідставно виключив таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття та не врахував інші обставини, на які обґрунтовано послався у своєму вироку суд першої інстанції. Також зазначає про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

5. Захисник підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити.

6. Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги.

Мотиви Суду

7. Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

8. За приписами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

9. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

10. Обґрунтованість засудження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 чт. 121 КК України в касаційній скарзі не заперечуються.

11. Відповідно до вимог ст. 65 КК Українисуд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

12. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин (ч. 1 ст. 69 КК України у редакції Закону № 1698-VII від 14.10.2014, яка діяла на час вчинення злочину ОСОБА_7 ).

13. На підставі та умовах, визначених у ст. 75 КК України, суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

14. Згідно з положеннями статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

15. У цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.

16. Так, приймаючи рішення про задоволення апеляційної скарги прокурора, який просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо необхідності скасування вироку місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його наслідки, дані про особу засудженого та конкретні обставини справи.

17. Незважаючи на те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, після вчинення злочину намагався надати медичну допомогу потерпілій, а його доньки і односельці просили не позбавляти його волі, апеляційний суд, з огляду на характер протиправних дій обвинуваченого, який вчинив тяжкий умисний злочин, заподіявши потерпілій численні тяжкі тілесні ушкодження, котрі призвели до смерті жінки, обґрунтовано зазначив, що обране йому судом першої інстанції більш м`яке покарання, ніж передбачено кримінальним законом за вчинений ним злочин, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і є несправедливим унаслідок надмірної м`якості.

18. Також апеляційний суд обґрунтовано не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_7 щирого каяття, оскільки про таке свідчить не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення особи до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку нею своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Однак, як встановлено у цьому кримінальному провадженні, обвинувачений упродовж усього судового провадження в судах попередніх інстанцій намагався применшити ступінь своєї винуватості, заперечуючи кількість та інтенсивність нанесених ним потерпілій ударів, тоді як згідно з даними висновку судово-медичної експертизи та показаннями експерта потерпілій було одномоментно спричинено не менше двадцяти ударів, а характер виявлених у неї тілесних ушкоджень вказує на значне прикладання сили.

19. За таких обставин висновок апеляційного суду про необхідність обрання ОСОБА_7 виду й міри покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, за якою його визнано винуватим, є правильним, оскільки таке покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, сприятиме його виправленню та попередженню вчинення нових злочинів ним та іншими особами.

20. Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а обране йому апеляційним судом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років відповідно до найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України, за якою його засуджено, не є надмірно суворим.

21. Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Житомирського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3