№ провадження 1-кп/646/1428/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження, які приймали участь у підготовчому судовому засіданні: прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Харків обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 11 листопада 2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0010141 стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві Київської області, громадянина України, несудимого, неодруженого, із середньо-спеціальною освітою, який перебуває на посаді розвідника-кулеметника 3-го розвідувального відділення 3-го взводу розвідки спеціального призначення роти розвідки спеціального призначення військова частина НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України,

та Угоду про визнання винуватості від 12.11.2024, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні "солдат", перебуваючи на посаді розвідника-кулеметника 3-го розвідувального відділення 3-го взводу розвідки спеціального призначення роти розвідки спеціального призначення військова частина НОМЕР_1 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 27.08.2024 орієнтовно о 22 год. 20 хв., знаходячись у с. Мостове, Куп`янського району, Харківської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 1 броп НГУ № 1/27-2692 від 27.08.2024, щодо необхідності здійснення прихованого переміщення в район виконання завдань поблизу АДРЕСА_2 , з метою недопущення втрат позиції, обходу її з флангів. Здійснення інженерно-фортифікаційного обладнання спостережного посту, створення системи вогню та для візуального спостереження за діями противника. У разі виявлення противника нанести вогневе ураження з метою нанесення йому максимальних втрат, доведений йому в усному порядку командиром роти розвідки спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , який був виданий уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також, грунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, тому, своїми діями ОСОБА_4 вчинив непокору - відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та узгоджена міра покарання.

12 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0010141 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2024 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , якому надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до угоди, обвинувачений ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі висунутому йому обвинуваченням.

Сторони угоди узгодили призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахування в дохід держави грошового забезпечення.

Умовами угоди не передбачено застосування положень статті 54 КК України.

Відповідно до угоди, сторони розуміють, що згідно зі ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч. 3 ст. 424 КПК України, обвинуваченому роз`яснено і є зрозумілими.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів обвинуваченій роз`яснено і є зрозумілими.

В угоді сторонами обумовлено наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України - прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Прокурор угоду підтримав, оскільки вона відповідає вимогам закону.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав укладення угоди, зробив це добровільно. Насильства, примусу чи погроз до нього ніхто не застосовував. Обіцянок, чи будь-яких інших обставин, не передбачених угодою, йому ніхто не надавав. Зі скаргами на сторону обвинувачення під час здійснення провадження він не звертався. Обвинувачений повідомив, що беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні. Розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, що зазначене в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення. І він при цьому має право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. При цьому наполягає на укладенні угоди. Він повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі її затвердження.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду.

Суд доходить висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з вимогами частини 4 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України з урахуванням положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, тому за цією ознакою підпадає під дію ч. 4 ст. 469 КПК України.

Відповідно до частини 7 статті 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Умови угоди не суперечать вимогам закону, дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразились у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, за статтею ч. 4 ст. 402 КК України кваліфіковано вірно.

За цією категорією злочинів можливе укладення угоди.

Судом встановлено, що угоду укладено у провадженні щодо тяжкого злочину. Санкція ч. 4 ст. 402 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у швидкому здійсненні правосуддя, призначенні особі узгодженого покарання, запобігання вчинення обвинуваченим та іншими особами кримінальних правопорушень. Умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Добровільність укладення угоди не викликає жодних сумнівів. Виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є цілком можливим.

Судом встановлено фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_4 , який, будучи допитаним в суді підтвердив фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, беззаперечно визнав свою вину та просив суворо не карати. Обвинувачений надав покази, які повністю відповідають встановленим під час досудового розслідування обставинам вчинення діяння в частині часу, місця, мотивів тощо.

Крім того, на підтвердження вини обвинуваченого під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які є належними та допустимими, визнаються стороною захисту.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи у сукупності з показами обвинуваченого, суд визнає ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 4 статті 402 КК України за кваліфікуючою ознакою непокори відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Щодо покарання.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення.

При обранні міри і виду покарання суд враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

- дані про особу обвинуваченого, який: раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, неодружений, сумлінно проходив військову службу, має заохочення та нагороди за бойові заслуги (нагороджений медалями "За службу державі", "За оборону рідної держави", "За доблесть"), бажає в подальшому проходити військову службу та виконувати покладені на нього обов`язки, приймає безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

- обставини, що пом`якшують покарання (стаття 66 КК України): щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

- відсутність обставин, які обтяжують покарання (ст. 67 КК України).

Ці обставин істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд враховує умови угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, відповідно до якої узгоджено застосування ст. 69 КК України, а саме призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахування в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Згідно з частиною п`ятою статті 65 Кримінального кодексу України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим у кримінальному правопорушенні, вчинення кримінального правопорушення вперше, не настання тяжких наслідків від вчиненого, наявності міцних соціальних зв`язків, участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, стану здоров`я обвинуваченого, позитивної характеристики за місцем служби та проживання, відзнак та нагород за виконання бойових завдань, наявністьзаохочень та нагород за бойові заслуги (нагороджений медалями "За службу державі", "За оборону рідної держави", "За доблесть"), відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість застосування статті 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст.402 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахування в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Статтею 54 КК України визначено альтернативне право суду за вироком за тяжкий злочин відносно особи, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, позбавити засуджену особу цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

За частиною 5 статті 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Сторонами угоди про визнання винуватості не узгоджено застосування положень статті 54 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . З урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючих, та відсутності обтяжуючих покарання обставин, бажання обвинуваченого ОСОБА_4 в подальшому виконувати свій військовий обов`язок та здійснювати захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, суд не вбачає підстав для самостійного застосування статті 54 КК України.

Суд вважає запропоновану угодою міру покарання такою, що відповідає вчиненому злочину та може бути застосована за істотних умов, визначених в угоді, а також відповідає вимогам Кримінального кодексу України в частині порядку призначення покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень.

З матеріалів справи встановлено, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід скасувати.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 373, 469, 472, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0010141, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 листопада 2024 року, укладену 12 листопада 2024 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 якому надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 12 листопада 2024 року покарання за ч.4 ст. 402 КК України із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі частини 1 статі 58 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Заставу у розмірі 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн 00 коп. після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених частиною другою статті 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд міста Харкова до Харківського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі статтею 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1