Справа №585/189/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/568/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року, якою у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, було відмовлено,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні поданої ним заяви про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його незаконним, захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі.

Також, вважаючи пропущеним строк на апеляційне оскарження вказаного рішення, захисник просить його поновити, з посиланням на те, що повний текст оскаржуваної ухвали, який потрібен йому був для складання вмотивованої апеляційної скарги, було отримано 04 серпня 2023 року.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що при розгляді даного клопотання суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_7 лише стає, а не став на шлях виправлення, оскільки обмежився при цьому лише дослідженням та цитуванням характеристик установи виконанім покарань на засудженого, що містіться в матеріалах особової справи. Разом з тим, суд першої інстанції не дослідив відповідних доказів і не встановив жодного факту того, що засуджений ОСОБА_7 унаслідок закоренілих негативних переконань, звичок або особистих здібностей, має зриви у поведінці, у зв`язку з чим потребує контролю з боку представників адміністрації, не посилався на такі обставини і представник установи виконання покарань під час судового засідання. При цьому, відсутність працевлаштування засуджений пояснив тим, що адміністрація установи не має можливості працевлаштовувати осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, з урахуванням максимального рівня безпеки, і ці обставини представник установи не заперечував.

Також, як вказує апелянт, суд першої інстанції взагалі не дослідив і не надав правової оцінки посиланням засудженого на те, що він характеризується як такий, що став на шлях виправлення, добросовісно ставиться до своїх обов`язків, що свідчить не лише про його щире каяття, а й характеризує його як особистість, що здатна робити правильні висновки та виправляти свої помилки. Судом, також не було надано правової оцінки і тому факту, що впродовж 18 років засудженим не було скоєно жодного нового кримінального злочину, що він пройшов програми диференційного виховного впливу «Духовне відродження», активно приймає участь в благодійній діяльності, займається духовним освітньо - професійним та фізичним саморозвитком, вивчає християнську релігійну літературу, спілкується з духовенством та вірянами, вивчає іноземну мову та набув професійних навичок перукаря.

Відтак, суд першої інстанції належним чином не вмотивовано незгоду з тим, що небезпека засудженого ОСОБА_7 для суспільства знизилась до такого рівня, коли стало можливим пом`якшити ступінь його покарання, тим самим надавши йому можливість мати більш задовільні та ефективні умови для його подальшого остаточного виправлення. Крім того, суд не звернув уваги, що у разі заміни засудженому довічного позбавлення волі на менш тяжке покарання, виникне можливість змінити умови максимального рівня безпеки для довічно ув`язненого, що, в свою чергу, дозволить забезпечити засудженого роботою, оскільки в такому випадку на нього поширюватись режим безпеки для осіб, засуджених до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Крім того, апелянт вказує, що недоречним є і посилання суду першої інстанції на те, що засуджений не подав до суду індивідуальний план виправлення та ресоціалізації, оскільки, вказаний індивідуальний план передбачений Методикою визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженою Наказом Міністерства, юстиції України від 19 січня2013 року за №294/5, яка не була прийнята станом на момент звернення ОСОБА_7 до суду з клопотанням.

З огляду на вищевказане, апелянт вважає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 є передчасним та помилковим, у зв`язку з чим вважати оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою підстави відсутні.

Апеляційний розгляд даного кримінального провадження було призначено на 11 год. 30 хв. 05 серпня 2024 року.

01 серпня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов лист за підписом директора Східного межрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги з інформацією про те, що відповідно до доручення виданого 01 серпня 2024 року №005-180001803 надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_7 буде здійснювати адвокат ОСОБА_8 , а дія договору від 16 січня 2023 року №018-180000130, згідно якого захист засудженого здійснював адвокат ОСОБА_9 припинена, на підставі заяви останнього.

Крім того, до початку судового засідання від засудженого ОСОБА_7 надійшла заява, в якій останній відмовився від поданої в його інтересах захисником ОСОБА_9 апеляційної скарги та просив закрити апеляційне провадження.

В судовому засіданні, засуджений підтримав свою позицію та зазначив про те, що хоча особисто апеляційну скаргу не подавав, а таку скаргу подав його адвокат ОСОБА_9 , про що він його взагалі не просив, а тому, не бажає, щоб подана останнім скарга була розглянута і він відмовляється від її доводів та вимог.

З врахуванням такої позиції засудженого ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 , який діє виключно в інтересах свого підзахисного, також, не підтримав подану апеляційну скаргу, яка була подана попереднім захисником на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року, та просив закрити апеляційне провадження.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти відмову засудженого ОСОБА_7 від поданої в його інтересах захисником ОСОБА_9 апеляційної скарги, з огляду на положення ч.1 ст.403 КПК України, якою встановлено, що до закінчення апеляційного розгляду від апеляційної скарги може відмовитись лише особа, яка подала апеляційну скаргу.

У даному випадку апелянтом є захисник ОСОБА_9 , який відмову від своєї апеляційної скарги до апеляційного суду не надсилав, а тому, оскаржуване останнім рішення підлягає перегляду в апеляційному порядку, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Отже, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , які не підтримали подану захисником ОСОБА_9 апеляційну скаргу, прокурора, який вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З врахуванням визначеного п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України строку на апеляційне оскарження ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року, а також дати подання апеляційної скарги - 11 серпня 2023 року, колегія суддів вважає що захисником ОСОБА_9 строк на оскарження вказаного рішення пропущений не був, а тому, для вирішення питання його поновлення, підстави відсутні.

Що стосується доводів та вимог поданої захисником апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

За вимогами ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Отже, за змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Згідно положень ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України, до засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Крім того, разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Таким чином, засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

На думку колегія суддів, вищезазначених вимог Закону при розгляді поданого засудженим ОСОБА_7 клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Так, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при її постановленні судом було враховано, що ОСОБА_7 засуджений вироком судової колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 06 липня 2004 року за ст. 263 ч.1, ст.ст. 15 ч.2, 115 ч.1 та ст.115 ч.2 п.п. «1», «9», «13» КК України, до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 19 жовтня 2004 року касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 була залишена без задоволення, а вирок Апеляційного суду Сумської області від 06 липня 2004 року без змін.

Також, судом було враховано і те, що у характеристиці на засудженого ОСОБА_7 за 2005 рік було вказано, що вину визнає частково, стягнень та заохочень не має, до праці не залучався, потребує постійного посиленого нагляду. У річних характеристиках за 2006, 2007, 2008,2010 роки зазначено, що ОСОБА_7 заохочень та стягнень не мав, порушень режиму тримання не допускав, не працевлаштований на основному виробництві із-за відсутності робочих місць, у скоєному злочині розкаюється, міру покарання призначену судом вважає не об`єктивною. Згідно річної характеристики за 2011 рік, ОСОБА_7 за час відбування покарання у Роменській ВК(№56) порушень режиму не допускає, заохочень не має, у відношенні до представників адміністрації ввічливий, виконує їх вимоги, у середовищі зі спецконтингентом безконфліктний, до праці на виробництві не залучається у зв`язку з відсутністю робочих місць, але має наміри працювати, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, за характером спокійний, врівноважений, у скоєному злочині кається, але міру призначену судом покарання вважає надто суворою, і як висновок - засуджений не став на шлях виправлення.

Такі висновки містять і річні характеристики на засудженого ОСОБА_7 за 2012, 2013, та від 24 березня 2014 року

При цьому, судом було враховано і те, що відповідно до характеристики від 18 липня 2014 року, ОСОБА_7 порушень режиму тримання не допускає, заохочень не має, на виробництві установи до праці не залучався, виконавчих листів не має. Адміністрація установи вбачає можливості свідомого дотримання засудженим загальноприйнятих норм поведінки. Вину в скоєному злочині визнає частково, міру покарання, призначену судом, вважає занадто суворою, і як висновок вказано, що враховуючи, що засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів що стає на шлях виправлення, клопочуть, відповідно до ч. 2 ст. 151-1 КВК України, про його переведення для подальшого відбування покарання з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно - оздоровчого характеру Крім того, відповідно до річної характеристики за 2016 рік, ОСОБА_7 дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи порушень режиму триманим не допускав, заохочень не має, на виробництві установи до праці не залучався, в зв`язку з обмеженістю робочих місць в майстерні сектору ДПВ, участі у програмах диференційованого-виховного впливу на засуджених не приймає. Згідно висновку - засуджений за час відбування покарання сумлінною поведінкою довів, що стає на шлях виправлення. Відповідно до характеристики від 06 серпня 2019 року, ОСОБА_7 за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, порушень режиму тримання не допускав, заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, у відношенні до представників адміністрації тактовний, у відношенні до інших засуджених безконфліктний. За характером спокійний, за вольовими якостями рішучий, наполегливий. Участі у програмах диференційованого-виховного впливу на засуджених не приймає, на профілактичному обліку в установі не перебуває, вину у скоєному злочині визнає частково. Як висновок зазначено, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці, згідно ст.100 та ч.2 ст. 151-1 КВК України, не заслуговує на переведення з багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки до загальних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки.

В останній на засудженого характеристиці за 2022 рік вказано, що ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, порушень режиму тримання недопускав, заохочень немає, на виробництві установи непрацевлаштований через обмеженості робочих місць на секторі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, у відношенні до інших засуджених безконфліктний. За характером спокійний, за вольовими якостями рішучий, наполегливий. Участі у програмах диференційованого-виховного впливу на засуджених не приймає. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Згідно вироку колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 06 липня 2004 року має позов на суму шістсот сорок сім тисяч чотириста сорок шість гривень сорок дев`ять копійок. Виконавчі листи в державну установу «Роменська виправна колонія (№56)» не надходили, інформація про відшкодування вищезазначених витрат в установі відсутня.

При цьому, судом було враховано те, що 06 серпня 2019 року членами комісії ДУ «Роменська виправної колонія (№56)» прийнято рішення про відмову в поданні матеріалів до міжрегіонального управління щодо переведення до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки. Також, опитувальним листом ДУ «Роменська ВК №56» щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, щодо зміни умов тримання засудженого ОСОБА_7 , керівники частин та служб установи висловили одноголосно з цим свою незгоду. Крім того, згідно витягу з протоколу №24 від 01 грудня 2022 року, на засіданні комісії ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» по розгляду матеріалів засуджених, які, згідно ст.82 КК України, формально підпадають під заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, було прийнято рішення про відмову ОСОБА_7 у поданні матеріалів до суду щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років.

Таким чином, саме з врахуванням вищезазначеного, суд і дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, за відсутності даних, що останній став на шлях виправлення, та за наявності даних, що на такий шлях останній лише стає.

З таким висновок суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, та зауважує, що правильність такого висновку доводами апелянта жодним чином не спростовано, оскільки не наведено обставин, які б свідчили про неправдивість чи необ`єктивність висновків характеристик на засудженого, які були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення.

При цьому, посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, хоча останній мав можливість та відповідні умови тримання в установі виконання покарання для соціальної адаптації та реабілітації в період відбування покарання.

Колегії суддів вважає, що у даному випадку, суд першої інстанції належним чином врахував всі фактичні обставини кримінального провадження та у достатній мірі вмотивував відмову заміни засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

При цьому, на спростовування апеляційних доводів, колегія суддів зазначає, що неподання засудженим до суду індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, ключовим для прийняття такого рішення не стало, вказані обставини були зазначені додатково, як такі що, у сукупності з вищезазначеними, слугували відмовою у задоволенні клопотання.

Крім того, колегія суддів враховує і думку самого засудженого ОСОБА_7 , який висловив свою позицію щодо постановленого за результатом розгляду поданого ним клопотання судового рішення, не підтримавши доводи та вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , яка була подана в його інтересах.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування чи зміни встановлено не було, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року, якою у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким було відмовлено - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4