Справа № 308/3956/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород , кримінальне провадження № 308/3956/22, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 30.01.2022 р. про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Королево, Берегівського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого

-29.10.2019 року Виноградівський районним судом за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 05.07.2021 року звільнений з Личаківської ВК № 30 по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Ужгород, громадянки України, українки, непрацюючої, без освіти, зареєстрованої та проживаючої АДРЕСА_2 , раніше судимої

-10.12.2020 року Рівненським районним судом за ч. 3 ст. 186, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до 4-х років 2 місяці позбавлення волі. Звільнена 09.08.2021 року умовно-достроково на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 30.07.2021 року

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення :

з участю прокурора ОСОБА_5

сторона захисту:

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:

30 січня 2022 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , відносно якого матеріали виділені в окреме провадження, у зв`язку з його розшуком, реалізуючи свій злочинний умисел , направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого майна, шляхом поштовху вхідних дверей подолали зусилля потерпілої ОСОБА_9 , які були спрямовані на зачинення їх на ключ та незаконно проникли до приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить останній.

Після цього зайшовши до приміщення будинку, ОСОБА_8 з метою подолання можливого опору потерпілої ОСОБА_9 , здійснив поштовх ОСОБА_9 , від якого вона впала на підлогу та отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи 17.02.2022 тілесні ушкодження у виді перелому правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, тобто застосував відносно ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечними для життя і здоровя.

В подальшому, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відкрито викрали з приміщення будинку грошові кошти у сумі 2000 гривень, банківську платіжну карту, відкриту в АТ КБ «Приват Банк» за номером рахунку НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 із викраденим майном , належним потерпілій ОСОБА_9 , з місця скоєння кримінального правопорушення втекли, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , відносно якого матеріали виділені в окреме провадження, з зв`язку з його розшуком, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна , за попередньою змовою групою осіб 30.01.2022 року в період часу з 11:40 по 12:25 год, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, за допомогою банкоматів АТ КБ «Приват Банк», які розташовані за адресами: м. Перечин, вуд Ужгородська, 4, та АДРЕСА_4 з банківської карти відкритої в АТ КБ «Приват Банк» за номером рахунку НОМЕР_1 , відкритої на ім`я ОСОБА_9 заволоділи грошовими коштами на суму 22 400 гривень, якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, своїми діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло; у незаконному зволодінні будь-яким способом іншим важливим особистим документом, вчинено за попередньою змовою групою осіб; у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення , передбачені ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185КК України.

Таким чином, своїми діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло; у незаконному зволодінні будь-яким способом іншим важливим особистим документом, вчинено за попередньою змовою групою осіб; у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення , передбачені ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185КК України.

Судовий розгляд проведено стосовно осіб, яким висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Під час здійснення головуючим процесуальних дій по визначенню обсягу та порядку дослідження доказів , обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України визнає . Вчинення кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357 КК України не визнав. Під час допиту обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні по суті фактичних обставин справи відмовився надати суду покази. На запитання головуючого показав, що грошові кошти які були у нього вилучені при затриманні , були його власними коштами, які дав йому батько.

Під час здійснення головуючим процесуальних дій по визначенню обсягу та порядку дослідження доказів , обвинувачена ОСОБА_4 вказала, що свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті не визнає. Під час допиту обвинуваченої ОСОБА_4 в судовому засіданні по суті фактичних обставин справи відмовилася надати суду покази. Вказала, що не причетна до даної справи і повідомила суду : « не бажаю нічого говорити».

Не зважаючи на процесуальну позицію обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні, їх вина у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_9 допитана в судовому засіданні, яке відбулось в режимі відеоконференції , показала, що 28 січня минулого року ( 2022рік) у пятницю зайшли за місцем її проживання двоє осіб ромської народності. Вона відчинила двері і двоє осіб , а саме чоловік і жінка «увірвались» і повідомили, що шукають квартиру. На запитання головуючої потерпіла уточнила, що зайшов тільки чоловік. Через один день, в неділю біля 10 год 45 хв. перебуваючи на кухні за місцем свого проживання почула стук у двері і відчинила їх. Побачивши осіб ромської народності намагалась зачинити їх, однак чоловік ромської народності штовхнув її обома руками, від чого вона впала на підлогу, а він вихватив ходунки, за допомогою яких вона пересувалась, і кинув їх на середину приміщення кухні. Троє осіб ромської народності, серед яких були двоє чоловіків та одна жінка, переступили через неї, коли вона лежала на підлозі, зайшли до приміщення будинку і почали всі троє шукати гроші і золоті вироби. Вказала, що всі троє осіб були в масках та капюшонах, а один із чоловіків взяв у ванній кімнаті рушник, яким прикрився. Вказала, що один із чоловіків ромської народності сказав їй, що заріже її, та взявши на кухні ніж, « клав їй під ребра». Викрали з приміщення будинку дві тисячі гривень, які лежали під скатертиною та пенсійну карту на якій знаходились грошові кошти в сумі 27 000 гривень, а також забрали мобільний телефон. Зазначила, що перед своїм уходом з її будинку , жінка ромської народності забрала ключи і зачинила двері. Після того, як особи ромської народності покинули приміщення будинку, вона доповзла до вікна і просила про допомогу. Вказала, що працівники поліції проводили впізнання , в ході якого вона жінку впізнала по очах і чобітках, а чоловіків впізнала по очах та одягу. Зі слів сина їй стало відомо, що банківської пенсійної карти були зняті грошові кошти в сумі приблизно 22000,00 23000,00 грн. Вказала, що впізнає обвинувачену , яка є в залі суду, як особу жіночої статі, яка проникла разом з чоловіками до її помешкання і викрала речі. Подала до суду заяву в якій просила провести розгляд у її відсутності за станом здоровя.

З аналізу показів потерпілої, які є процессуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України у сукупності з іншими доказами підтверджується факт відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством .

Надаючи оцінку вказаним показанням потерпілої ОСОБА_9 , суд вважає, що вони не узгоджуються із іншими доказами у справі, через що їх правдивість викликає сумнівів.

Як доказ вини обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України прокурор в судовому засіданні зазначає показання свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Так, в судовому засіданні був допитаний свідок зі сторони обвинувачення ОСОБА_12 , який суду надав показання про те, що потерпіла ОСОБА_9 є його матірю. 30.01.2022 року біля 11 год. йому зателефонував сусід і повідомив, що на його мати був здійснений напад. Після цього він поїхав до матері на вул. Другетів, двері до будинку були зачинені і він проник всередину будинку через вікно. Побачив матір, яка сиділа в спальні біля вікна , видимих тілесних ушкоджень на тілі матері не бачив. Зі слів матері йому відомо, що у двері за її місцем проживання постукали і увірвались троє осіб, один із чоловіків її штовхнув від чого вона впала на підлогу, після цього зайшла жінка і третій чоловік, який переступив через неї. Вказав, що викрали банківську карту, з якої того ж дня було знято грошові кошти в сумі 22400,00 гривень і готівкові кошти в розмірі до 5000 гривень. Зі слів матері йому відомо, що всі троє були особами ромської народності і перебували у медичних масках. Зі слів матері йому відомо, що кухонним ножем їй погрожували. Очевидцем події не був.

Оцінюючи покази свідка ОСОБА_12 , який є сином потерпілої , суд вважає за необхідне зазначити , що свідок очевидцем події не був і в суді повідомив про факти, які ґрунтуються на поясненні іншої особи, тобто його показання в силу положень ст.97 КПК України є показаннями з чужих слів.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду під час розгляду справи № 725/507/19 у постанові від 20 серпня 2020 року підкреслив, що відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Таким чином, показанням із чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_12 , є показаннями з чужих слів щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому ці показання не можуть бути визнані допустимими з урахуванням положень ст. 97 КПК України, оскільки він не був очевидцем події.

Cуд вважає за необхідне зауважити, що до обсягу дослідження доказів у кримінальному провадженні було включено допит свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зазначених у реєстрі матеріалів кримінального провадження. Однак стороною обвинувачення не забезпечено явку свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судове засідання.

Слід зазначити, що судом та стороною обвинувачення вживались усі можливі заходи для допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Суд неодноразово надсилав свідкам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повідомлення про дату, час та місце розгляду справи , однак такі повернулись без вручення адресату.

Суд вжив всіх передбачених КПК заходів щодо забезпечення їх прибуття в судове засідання, постановлені ухвали про привід свідків в судове засідання .

Відповідно до рапорту ДОП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_11 доставити до суду неможливо так як при неодноразовому відвідуванні останнього за місцем проживання дверей будинку ніхто не відчиняв, було відібрано письмове пояснення від ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які повідомили, що ОСОБА_11 протягом тривалого часу не бачили за. Адресою, можливо виїхав закордон.

Відповідно до повідомлення начальника Ужгородського РУП ГУНП від 17.11.2023 року, яке надійшло до суду 27.12.2023 року , привід гр. ОСОБА_10 виконати не надалось можливим, оскільки громадянин згідно бази ІПНП є померлим.

Судом належним чином були виконані вимоги ч. 6 ст. 22 КПК щодо створення необхідних умов для реалізації, зокрема, стороною обвинувачення її процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд зазначає, що прокурор не забезпечив участі свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 для їх безпосереднього допиту в судовому засіданні (що з огляду на вимоги ч. 3 ст. 23 КПК є обов`язком прокурора), а вжиті судом заходи із цього приводу не дали дієвих результатів.

Вказані правові висновки узгоджуються із правовою позицією, яку висловив ВС у постанові від 03 серпня 2021 року у справі № 761/6970/14-к, де ВС вказав : «Таким чином, місцевий суд правильно зазначив, що прокурор не забезпечив участі свідка обвинувачення для його безпосереднього допиту в судовому засіданні (що з огляду на вимоги ч. 3 ст. 23 КПК є обов`язком прокурора), а вжиті судом заходи із цього приводу не дали дієвих результатів».

У зв`язку з обєктивною неможливістю допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які були включені стороною обвинувачення до обсягу дослідження доказів у кримінальному провадженні , протягом тривалого часу , суд визнав неможливим допит осіб ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Відповідно до ст. 23 ч.1 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Допитаний як свідок в.о. начальника СВ відділення поліції № 1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_15 у судовому засіданні дав свої показання про те, що на досудовому розслідуванні він як слідчий виніс постанову про визнання речовим доказом грошові кошти в сумі 12 000 гривень та мобільні телефони , які були вилучені при особистому обшуку у ОСОБА_3 . Також пояснив, що з причин великого обсягу роботи ним була допущена технічна помилка ( описка ) у написані дати винесення постанови про визнання речовим доказом та помилково зазначена дата 31.11.2021 року.

Допитана як свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні надала свої показання про те, що на досудовому розслідуванні вона як слідча склала протокол огляду місця події від 30.01.2022 року. Також пояснила, що протокол огляду місця події писала вона, так як у неї закінчилась запаска до ручки, вона продовжила писати протокол іншою ручкою, тому колір по тексту відрізняється. Вказала, що протокол писала не за столом , тому почерк по тексту протоколу відрізняється. Вказала, що за спливом часу не може пригадати всі обставини. Також вказала, що 31.01.2022 року склала протокол затримання особи, відповідно до якого о 23 год 00 хв. 30.01.2022 року було затримано ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Вказала, що допустила в протоколі технічну описку , не вірно зазначила дату затримання.

Однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань яка передбачена ст. 7 КПК України. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Обставини встановлені судом підтверджуються також належними та допустимими доказами сторони обвинувачення надані суду та безпосередньо дослідженими під час судового розгляду, а саме, судом було досліджено:

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.01.2022, відповідно до якого 30.01.2022 було зареєстровано кримінальне провадження №0000117, правова кваліфікація ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України;

- електронний рапорт інспектора черговий Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 30.01.2022 року , згідно якого 30.01.2022 року о 12:08 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 30.01.2022 року о 12:07 за адресою АДРЕСА_3 , повідомив, що мама яка пересувається на ходулях відчинила незнайомцям о 11 ранку ( невідома особа жіночої статі та 2 чоловіки), погрожували ножем та викрали 2000 грн., мобільний телефон марки Нокіа. Втекли у невідомому напрямку. Жінка на вигляд молода;

- Протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.01.2022 року, відповідно до якого, слідчий Ужгородського РУП ОСОБА_17 прийняв усну заяву від ОСОБА_9 про розбій, згідно якої заявник повідомляє, що особа жіночої статі та 2 чоловіки здійснили напад та проникли до будинку звідки викрали банківську картку з якої зняли кошті в сумі 22 400 грн. та 2000 грн., нанесли заявниці тілесні ушкодження, погрожували вбивством з ножем в руках;

- Протокол огляду місця події від 30.01.2022 року з долученою до нього таблицею ілюстрацій , який проведено слідчим ОСОБА_16 за участі заявника та понятих, відповідно до якого обєктом огляду є приватний будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_3 , зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення. В ході огляду місця події було виявлено та вилучено на вулиці біля калітки гіпсовий зліпок (слід низу взуття), три відрізки скотча з слідами папілярних ліній рук з внутрішньої сторони вхідних дверей; три відрізки скотча з слідами папілярних ліній рук вилучені з міжкімнатних дверей; предмет зовні схожий на ніж, які поміщено до спецпакету; Протокол містить дописування в тексті іншою ручкою та іншим почерком , зокрема дописані фрази стосовно кухонного ножа.

- Акт про застосування службового собаки від 20.01.2022 року відповідно до якого було застосовано службову собаку, яка пішла по сліду з будинку на дорогу по тратуару пройшла 40 метрів та звернула на АДРЕСА_5 .

- Заява ОСОБА_9 від 30.01.2022 року відповідно до якої остання надала дозвіл працівникам поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області на проведення огляду із застосуванням засобів фото та відеофіксації будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 .

- Протокол огляду місця події від 30.01.2022 року з долученою до нього таблицею ілюстрацій , який проведено слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП ОСОБА_18 на підставі заяви, за участі потерпілої ОСОБА_9 , відповідно до якого обєктом огляду є мобільний телефон , який знаходиться в буд. АДРЕСА_3 , марки Fly, білого кольору, який лежав в шафі деревяній на верхній поличці та який належить потерпілій;

- Протокол огляду від 31.01.2022 року з долученою до нього таблицею ілюстрацій , який проведено слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП ОСОБА_19 в присутності понятих, за участі ОСОБА_11 , відповідно до якого слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП було оглянуто транспортний засіб марки ВАЗ модель 2199, червоного кольору, під керуванням ОСОБА_11 , який має зовнішньої сторони незначні ушкодження у формі царапин. В ході огляду даного транспортного засобу було виявлено та вилучено наступні речі: розрахункову книжку на адресу АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_20 ; посвідчення «Ветеран праці» на ім`я ОСОБА_20 ; картку оператора мобільного зв`язку білого кольору; автомобіль марки ВАЗ моделі 21099, червоного кольору;

-Постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 30.01.2022 року, відповідно до якої автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» червоного кольору 1994 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_21 , пердмет ззовні схожий на ніж, картка оператора мобільного зв`язку визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000117 від 30.01.2022 року;

-Довідка АТ КБ «Приват Банк» від 03.02.2022 року відповідно до якої 30.01.2022 року з банківської картки належної ОСОБА_9 було знято готівкою в банкоматі які розташовані за адресами: АДРЕСА_6 , та АДРЕСА_4 на загальну суму 22 400,00 грн;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 2 , як таку, що 30 січня 2022 року близько 11 год. 00хв. проникла до її помешкання , де протиправним шляхом заволоділа її речами та грошовими коштами. Особу впізнала за сукупністю ознак: загальні риси обличчя, округлістю голови, очима та носом. Впізнання провів слідчий Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_22 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_9 на фото № 2 зображена ОСОБА_4

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 2 , як таку, що 30 січня 2022 року близько 11 год. 00хв. проникла до її помешкання , де протиправним шляхом заволоділа її речами та грошовими коштами. Особу впізнала за сукупністю ознак: загальні риси обличчя, округлістю голови, очима та носом. Впізнання провів слідчий Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_22 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_9 на фото № 2 зображений ОСОБА_3

-висновок судового експерта Ужгородського районного відділення судово-медичної експертизи № 55 від 17.02.2022 згідно якого при судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_9 встановлено: на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_9 , яких небудь видимих тілесних ушкоджень або їх наслідків не виявлено, але на праву верхню кінцівку від ладоні і до верхньої третини передпліччя накладено гіпсовий лонгет.

Згідно представленої медичної довідки із травмпункту КНП «УЦМКЛ», яка зповнена на її ім`я в неї було виявлено тілесні ушкодження у вигляді : «Перелом правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням».

Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок падіння потерпілої на витягнуту руку під вагою власного тіла або ж внаслідок падіння потерпілої на правий бік за умови, що права верхня кінцівка в момент падіння опинилася між підлогою і тулубом потерпілої. Дані тілесні ушкодження могли виникнути як внаслідок вільного падіння потерпілої з висоти власного зросту так і внаслідок падіння після надання їй прискорення, і не суперечать обставинам травми про які вона повідомляє.

По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження згідно медичної довідки вкладаються в час події, яка мала місце 30.01.2022 року.

Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21-го дня, і по цій ознаці згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які в момент їх заподіяння не були небезпечними для життя і здоров`я потерпілої.

-Протокол проведення слідчого експерименту від 21.03.2022 року відповідно до якого слідчим проведено слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_9 , понятих, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 відтворила всі обставини та умови вчиненого відносно неї кримінального правопорушення . Вказала , що підозрювані постукали в двері, вона трохи їх привідкрила, та побачивши там незнайомих людей намагалась зачинити двері, однак їй це не вдалося. ОСОБА_23 чого двоє осіб ромської народності, чоловік та жінка штовхнули потерпілу, через що остання впала та отримала тілесні ушкодження. Після чого особа чоловічої статі перетягнула потерпілу в коридор з кухні до вітальної кімнати, посадив на диван, відібрав телефон та почав погрожувати. Після чого зайшла третя особа чоловічої статі ромської народності та вони всі разом розійшлися по будинку та знайшли банківську картку та грошові кошти в сумі 2000 грн., якій й викрали. Протокол підписано слідчим, потерпілою ОСОБА_9 , понятими. Під час слідчої дії здійснювалась відеофіксація даної слідчої дії цифровою відеокамерою марки «САNON» . Додаток до протоколу відеозапис.

Відеозапис, який долучено як додаток до протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2022 року за участі потерпілої ОСОБА_9 було відтворено у судовому засіданні в ході судового розгляду справи за участі сторін, та встановлено , що відеозапис, який долучено як додаток до протоколу містить фіксацію зовсім іншої слідчої дії.

Статтями 84, 99 КПК України встановлено, що під документом як одним із процесуальних джерел доказів розуміється спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Джерелом доказів у кримінальному провадженні є лише той документ, який відповідає вимогам допустимості, містить відомості про фактичні обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, відносяться до документів як процесуальних джерел доказів, за умови наявності в них відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У відповідності до положень статті 104 КПК України, - у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.

Як зазначено в абз.4 п.1 ч.3 ст. 104 КПК України, - протокол складається з вступної частини, яка повинна обов`язково містити відомості про: ... характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання.

Як вбачається із змісту ст. 105 КПК України, фото таблиця процесуальної дії є додатком до протоколу процесуальної дії та долучається до протоколу особою, що проводила процесуальну дію. Додатки до протоколів повинні бути: належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб,які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2022 року, слідчу дію було проведено слідчим , за участі понятих, потерпілої та вказано про здійснення відеофіксації. Ні в преамбулі, ні по тексту протоколу не вбачається залучення буд-яких спеціалістів з приводу відеофіксації слідчої дії.

У ході проведення зазначеної слідчої дії потерпіла описувала перебіг подій, які відбувалися і тривали, при цьому детально розказала та показала обставини вчинених щодо неї кримінальних правопорушень.

ККС констатує те, що технічний носій інформації на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту, а саме його відеозапис , за своєю природою є самостійним джерелом доказів, визначеним ст. 84 КПК. Про це зазначила колегія суддів Другої судової палати ККС ВС у постанові від 6 лютого 2024 року у справі № 645/6247/16-к.

Отже , відеозапис, який долучено як додаток до протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2022 року та містить фіксацію зовсім іншої слідчої дії, суд визнає не належним та не допустимим доказом, що не ставить під сумнів допустимість протоколу, складеного за результатами слідчого експерименту, як доказу. Складений за результатами проведеного слідчого експерименту протокол підписаний усіма учасниками цієї слідчої дії без будь-яких заяв чи зауважень.

- Протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 31.01.2022 року відповідно до якого о 23 год 00 хв. було затримано ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

- Протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 31.01.2022 року відповідно до якого 30.01.2022 року о 23 год. 00 хв. було затримано ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно протоколу затримання ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_15 на підставі ч.3 ст. 208 КПК України , із дотриманням правил, передбачених ч.7 ст. 223 , ст. 236 КПК України у присутності понятих здійснив обшук затриманого ОСОБА_3 під час якого було виявлено та вилучено у лівій внутрішній кишені чорної шкіряної куртки грошові кошти у сумі 12 000,00 гривень, 38 купюр номіналом по 100 гривень та 36 купюр номіналом по 200 гривень, опечатано та поміщено в спец. пакет SVD 1027740 та два мобільні телефони марки Nokia, один марки 301 інший моделі 2330с-2, які упаковано в паперовий конверт.

- Постанова про визнання речовим доказом від 31.11.2021 року , згідно якої грошові кошти в сумі 12000 грн та два мобільні телефони марки Nokia визнані речовими доказами.

- ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.02.2022 року, згідно якої накладено арешт на: грошові кошти в сумі 12 000 гривень, 38 купюр номіналом 100 гривень: №1-УХ4500938, №2-УР7306841, №-3УТ29384429, №4-УЙ1713621, №5-УТ8549909, №6 УС5144182, №7-УУ0990209, №8-АЄ4703632, №9-УФ5159876, №10-УР3559234, №11 АД0339543, №12-АД7098861, №13-УЖ8726845, №14-УЕ7146556, №15-УЛ9015160, №16-УТ5993649, №17-УС8152359, №18-АГ8509039, №19-УФ8323676, №20-АА7196819, №21-УМ1869644, №22-СГ8895491, №23-ЕШ2489945 №24-УТ5267514, №25-УК8371024, №26-УР7657494, №27-СД4501800, №28-УП7236756, №29-УС8484583, №30-КС4924276, №31-УУ7425354, №32-УН6813917, №33-УЕ5746105, №34-АВ1047503, №35-УН8824685, №36-УД0179495, №37-СД6712939, №38-АВ3388936, та 36 купюр номіналом 200 гривень: №1-ЦА9420039, №2-УЙ6004979, №3-СД1916060, №4-ХЕ0971273, №5-УР5853715, №6-УЛ2692443, №7-СК7282768, №8-СМ6822447, №9-КЕ9066615, №10-ЕЄ2908943, УД9195780, №11-УТ9599082, №12-ГЗ1971715, №13-ТЗ0990333, №14-СД2145409, №15-ЦА9546074, №16-ХЄ2114382, №17-ХД1847513, №18-ГЗ7318530, №19-ТВ3113665, №20-ТВ0312357, №21-ЄШ284558, №22-СА2728863, №23-КЕ4234986, №24-КВ7290864, №25-УВ2166513, №26-ДД3099072, №27-ТА9812924, №28-УН3526012, №29-СА2387986, №30-ГБ7401226, №31-ХГ6134717, №32-ЄЯ0390747, №33-ДЕ6903305, №34-УЗ4987196, №35-ЄГ5701172, №36-АА9893512, які були зняті у м. Перечин та м. Великий Березний, із викраденої банківської картки, що належить потерпілій ОСОБА_9 , та які упаковані до спец.пакету НПУ №PSP2169194; Два мобільні телефони марки Nokia моделі 301 та 2330с-2, які упаковані до паперового пакету білого кольору.

Аналізуючи вищезазначені письмові докази, досліджені в ході судового розгляду , зокрема протоколи слідчих дій, суд визнає їх належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України.

Окрім того, суд зазначає, що вимоги до оформлення протоколу, який фіксує хід і результати проведення процесуальної дії визначені в ст. 104 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 статті 86 КПК України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Приписи ст. 102 КПК України регламентують зміст висновку експерта.

Отже, досліджений висновок експертизи здобутий у спосіб передбачений КПК України, є належним та допустимим доказом вини обвинувачених, не викликають сумнівів в їх достовірності та повноти, підстав для визнання його неналежним та недопустимим доказом не вбачається.

Таким чином, досліджені письмові докази суд визнає належними і допустимими доказами винуватості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах встановлених судом, оскільки останні відповідають вимогам КПК України , а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87,99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, дослідженими доказами в їх сукупності підтверджуються , як дата, час, місце, так і спосіб вчинення злочину, тобто обставини встановлені ст.91 КПК України.

Отже, суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Стороною захисту в судовому засіданні заявлено про недопустимість доказів, а саме постанови про визнання речовим доказом від 31.11.2021 року, оскільки постанова про визнання речовим доказом без коректної дати його складання.

Надаючи оцінку аргументам сторони захисту , суд виходить з наступного.

Постанова про визнання речовим доказом є процесуальним документом , з огляду на положення ст. 84 КПК України, не є доказом, а тому доводи сторони захисту про недопустимість доказів є безпідставними.

Така позиція суду, узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема викладеною у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 759/9497/17.

Стороною захисту в судовому засіданні заявлено про неналежність доказів, а саме протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 2 , на якій зображено ОСОБА_3 , оскільки такий доказ суперечить з показами потерпілої ОСОБА_9 наданими суду під час допиту.

Надаючи оцінку аргументам сторони захисту , суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку з точки зору належності та допустимості зазначених доказів, суд виходить з наступного.

За статтею 228 КПК передбачено порядок пред`явлення особи для впізнання

Зокрема, згідно з ч. 6 ст. 228 КПК за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

З огляду на це, будь-які матеріали мають подаватись до суду з обґрунтуванням їх належності, тобто таким чином, щоб суд міг встановити, яка саме інформація має доказове значення і на підтвердження яких саме обставин подано відповідний доказ і яким чином ці обставини стосуються предмета доказування.

На переконання суду, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 2 , на якому зображений ОСОБА_3 , як таку, що 30 січня 2022 року близько 11 год. 00хв. проникла до її помешкання , де протиправним шляхом заволоділа її речами та грошовими коштами, стосується обставин, що вхоять до предмета доказування у даній справі.

На переконання суду, вказаний доказ є належним, оскільки містить відомості, які підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тобто має логічний зв`язок із обставинами, що становлять предмет доказування, а тому суд приймає його в якості доказу.

Що стосується доводів сторони захисту, що такий доказ суперечить з показами потерпілої ОСОБА_9 наданими суду під час допиту, то такі не слугують підставою для визнання доказу неналежним, а суд повинен здійснити оцінку доказів в порядку ст. 94 КПК України яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та надати оцінку розбіжностям в доказах.

Стороною захисту в судовому засіданні заявлено про недопустимість доказів, а саме протоколу огляду місця події від 30.01.2022 року, оскільки протокол містить дописування в тексті іншою ручкою та іншим почерком , зокрема дописані фрази стосовно кухонного ножа, що свідчить про фабрикування доказів зі сторони обвинувачення.

Надаючи оцінку аргументам сторони захисту , суд виходить з наступного.

Під час дослідження змісту протоколу огляду місця події від 30.01.2022 року, встановлено, що текст містить дописування фраз іншою ручкою та іншим почерком , зокрема дописані фрази стосовно кухонного ножа. Ілюстраційна таблиця до протоколу огляду місця події не містить фотознімків виявленого та вилученого ножа. Окрім того ніж, який вилучений згідно протоколу огляду місця події не був наданий стороною обвинувачення для огляду в судовому засіданні, що ставить під сумнів існування такого ножа.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

Зміст вказаних норм свідчить, що така властивість доказу, як його допустимість, законодавцем пов`язується саме з порядком отримання відповідних фактичних даних.

Саме тому недопустимість доказів обумовлюється порушенням не будь-яких процесуальних правил, а лише тих, що забезпечують порядок отримання доказів у кримінальному провадженні. Тому, на вирішення питання про допустимість доказу не можуть впливати порушення інших правил кримінально-процесуальної процедури, що не мають відношення до порядку збирання доказів.

Крім того,як вбачається із самої назви ст.87КПК України,її змісту,а також практики Верховного Суду щодо її застосування, визнання доказів недопустимими обумовлюються не будь-якими порушеннями кримінально-процесуальної форми збирання доказів, а лише тими,що спричиняють шкоду фундаментальним правам і свободам людини (аналогічна правова позиція міститься у постановах ККСВС від 28січня 2020 року у справі №359/7742/17,від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к та від 12 листопада 2019 року у справі №236/863/17).

Тому, оцінюючи допущені стороною обвинувачення порушення, суд у кожному випадку має проводити аналіз суті допущеного порушення у його взаємозв`язку із якістю доказу та з наслідками прийняття такого доказу для прав і свобод людини та справедливості судового розгляду в цілому.

Суд наголошує, що визнання джерела доказів недопустимим не може повністю заперечувати існування фактичних обставин, що в ньому зафіксовано, а також спростовувати показання свідків про такі обставини, оскільки показання є окремим незалежним джерелом доказів у кримінальному провадженні і підлягають самостійній оцінці (аналогічну позицію висловлено також у постанові ККС ВС від 11 квітня 2019 року у справі №642/5974/13-к) .

Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд ВС у постанові по справі 204/6541/16-к від 15 червня 2021 року.

Також Суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що протоколом огляду місця події від 30.01.2022 року зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення. В ході огляду місця події було виявлено та вилучено окрім ножа, на вулиці біля калітки гіпсовий зліпок (слід низу взуття), три відрізки скотча з слідами папілярних ліній рук з внутрішньої сторони вхідних дверей; три відрізки скотча з слідами папілярних ліній рук вилучені з міжкімнатних дверей і вказана слідча дія, на переконання суду, відбулась із дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання її недопустимою.

З огляду на це, суд вважає допустимим доказом протокол огляду місця події від 30.01.2022 року із додатками в частині фіксації обстановки на місці вчинення кримінального правопорушення та вилучення на вулиці біля калітки гіпсовий зліпок (слід низу взуття), три відрізки скотча з слідами папілярних ліній рук з внутрішньої сторони вхідних дверей; три відрізки скотча з слідами папілярних ліній рук вилучені з міжкімнатних дверей . Щодо сумнівного характеру наявних дописаних фраз в протоколі в частині виявлення і вилучення ножа, суд погоджується з доводами сторони захисту, оскільки вони узгоджуются з іншими доказами. Зокрема, в ході проведення слідчого експерименту від 21.03.2022 року відповідно до якого слідчим проведено слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_9 , понятих, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 відтворила всі обставини та умови вчиненого відносно неї кримінального правопорушення . Вказала , що підозрювані постукали в двері, вона трохи їх привідкрила, та побачивши там незнайомих людей намагалась зачинити двері, однак їй це не вдалося. ОСОБА_23 чого двоє осіб ромської народності, чоловік та жінка штовхнули потерпілу, через що остання впала та отримала тілесні ушкодження. Після чого особа чоловічої статі перетягнула потерпілу в коридор з кухні до вітальної кімнати, посадив на диван, відібрав телефон та почав погрожувати. Водночас потерпіла не вказує про погрози відносно неї ножем.

Окрім того, суд бере до уваги, що під час слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як таких, що 30 січня 2022 року близько 11 год. 00хв. проникла до її помешкання , де протиправним шляхом заволоділа її речами та грошовими коштами. Водночас потерпіла не вказує про погрози відносно неї ножем, що ставить під сумнів правдивість дописаних фраз в протоколі огляду місяц події в частині виявлення та вилучення ножа.

Окрім цього сторона захисту не ставила під сумнів решту інформації, викладену у протоколі від 30.01.2022 року, тобто змістовно не оспорювала зміст протоколу цієї слідчої дії. Зауваження, які не впливають на зміст проведеної слідчої дії, на переконання суду не можуть нівелювати доказ у цілому.

Те, що в протоколі огляду місця події від 30.01.2022 року зазначена інформація про виявлення та вилучення ножа іншим кольором ручки та почерком не свідчить про неправдивість інших даних, які записані у протоколі. Доказів протилежного стороною захисту не надано.

Окрім того, судом було досліджено і інші докази сторони обвинувачення надані суду та безпосередньо досліджені під час судового розгляду, а саме, судом було досліджено:

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 4 . Особу впізнала за сукупністю загальних ознак: одягом, зростом, тілобудовою, формою голови , обличчя, розміром та формою носу, губ , вух, кольором очей, розміром скул, зачіскою. Впізнання провів слідчий Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_24 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_9 на фото № 4 зображений ОСОБА_8

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих свідок ОСОБА_11 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнав особу під фото № 2 . Особу впізнав за сукупністю загальних ознак: одягом, зростом, тілобудовою, формою голови , обличчя, розміром та формою носу, губ , вух, кольором очей, розміром скул, зачіскою. Впізнання провів слідчий Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_24 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року за участю свідка ОСОБА_11 на фото № 2 зображена ОСОБА_4

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих свідок ОСОБА_11 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнав особу під фото № 3 . Особу впізнав за сукупністю загальних ознак: одягом, зростом, тілобудовою, формою голови , обличчя, розміром та формою носу, губ , вух, кольором очей, розміром скул, зачіскою. Впізнання провів слідчий Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_24 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року за участю свідка ОСОБА_11 на фото № 3 зображений ОСОБА_8

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих свідок ОСОБА_11 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнав особу під фото № 4 . Особу впізнав за сукупністю загальних ознак: одягом, зростом, тілобудовою, формою голови , обличчя, розміром та формою носу, губ , вух, кольором очей, розміром скул, зачіскою. Впізнання провів слідчий Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_24 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року за участю свідка ОСОБА_11 на фото № 4 зображений ОСОБА_3 .

Надаючи оцінку з точки зору належності та допустимості зазначених доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Згідно із ч. 2 цієї статті зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Аналізуючи вищезазначені письмові докази , досліджені в ході судового розгляду, суд приходить до висновку , що зазначені протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не доводять причетності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до інкримінуємих їм злочинів, а тому не можуть бути доказами винуватості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України.

Оцінюючи вказані докази, а саме протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на предмет допустимості та належності , суд зазначає наступне.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

За статтею 228 КПК передбачено порядок пред`явлення особи для впізнання

Зокрема, згідно з ч. 6 ст. 228 КПК за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

За приписами ч. 1 ст. 228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Правила ст. 228 КПК установлюють вимоги до проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, недотримання яких має наслідком визнання відповідного протоколу недопустимим доказом, тобто таким, що отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК.

За змістом ст. 228 КПК Українипред`явлення особи для впізнання - це самостійна слідча дія, яку проводять з метою встановлення тотожності, подібності або відмінності наданої для спостереження і сприйняття особи з тими, яких свідок, потерпілий, підозрюваний або обвинувачений сприймав як очевидець за певних обставин розслідуваної події. Про проведення пред`явлення до впізнання складається протокол згідно з вимогами КПК України.

Зі змісту протоколів пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року та зі змісту протоколу пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року, відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 4 на якому зображений ОСОБА_8 , убачається, що слідчий у період часу, який зазначений у протоколах, у присутності двох понятих, яким відповідно до статей 11, 13, 15, 66, 223 КПК роз`яснені їхні права й обов`язки, провів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Як видно з досліджених судом протоколів пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року , протоколи слідчої дії не містять опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими ОСОБА_11 може впізнати особу, а також протоколи слідчої дії не містять обставин, за яких свідок бачив цих осіб.

Як видно з дослідженого судом протоколу пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року, відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 4 на якому зображений ОСОБА_8 , протокол слідчої дії не містить опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими ОСОБА_9 може впізнати особу, а також протокол слідчої дії не містить обставин, за яких потерпіла бачила цю особу.

Отже, за результатами відповідної оцінки зазначених протоколів пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року та протоколу пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року, відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 4 на якому зображений ОСОБА_8 , суд дійшов до висновку про те, що ці докази отримані з порушенням вимог ст. 228 КПК, а тому не можуть бути визнані допустимими.

Така позиція суду, узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема викладеною у постанові від 03 серпня 2021 року у справі № 761/6970/14-к.

З огляду на безпосередньо проведене дослідження зазначених вище протоколів пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року, протоколу пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року, відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 4 на якому зображений ОСОБА_8 , аналізуючи і оцінюючи їх, суд прийшов до висновку про необхідність визнання в даному кримінальному провадженні протоколів пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2022 року, протоколу пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року, відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала особу під фото № 4 на якому зображений ОСОБА_8 , недопустимими доказами через грубе порушення норм КПК України під час проведення слідчої дії, які описані судом вище.

З урахуванням позиції всіх учасників справи , судом було встановлено порядок дослідження доказів, зокрема і дослідження речових доказів.

На вимогу суду надати для огляду у судовому засіданні речові докази, зокрема ніж, який було вилучено згідно протоколу огляду місця події , таких стороною обвинувачення не було представлено до суду та пояснено прокурором в судовому засіданні, що з Ужгородського РУП ГУНП України в Закарпатській області отримано відомості , що в камері зберігання речових доказів , ніж , який визнано речовим доказом - відсутній.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази надані учасниками кримінального провадження.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст. 84 КПК України:

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому ним Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів Суд як правило застосовує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Заслухавши покази потерпілої, заслухавши покази свідків , перевіривши надані стороною обвинувачення докази, які визнані судом належними та допустимими, оцінюючі кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів -з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні умисних дій , що виразились у незаконному зволодінні будь-яким способом іншим важливим особистим документом, вчинено за попередньою змовою групою осіб, передбаченого ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357 КК України та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у відповідності до критерія доведеності вини поза розумним сумнівом, а тому кваліфікацію дій обвинувачених за ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України суд визнає вірною.

Отже, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає повністю доведеним висунуте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України.

Суд перевірив доводи сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складу злочину , передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши надані докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, безпосередньо дослідивши та оцінивши кожен доказ окремо, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що зібрані докази за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які судом визнані належними та допустимими у своїй сукупності є не достатніми для підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Даючи юридичну оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за ч.3 ст. 187 КК України не підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, дії обвинувачених в цій частині підлягають перекваліфікації на ч. 3 ст. 186 КК України з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статтю кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Так, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінальним процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Системний аналіз суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 а саме: сукупність юридичних ознак, що визначають його як конкретний злочин, дають підстави вважати, що в діях обвинувачених відсутні усі елементи складу закінченого злочину, що їм інкримінують, зокрема, злочину, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України.

Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Верховний суд у своїй Постанові від 10.09.2019 року по справі № 235/10531/15-к сформулював висновок про те, що при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Отже, критерієм розмежування насильницького грабежу від розбою є характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не має.

В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи. При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

До фізичного насильства, що є ознакою розбою, також належить насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння, тобто в момент застосування створювало реальну загрозу для життя потерпілого. При цьому оцінка небезпечності насильства проводиться з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така загроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винної особи. (ВС/ККС № 235/164/16-к від 24.04.2018)

Об`єктивна сторона грабежу характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).

При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується як засіб протиправного вилучення або утримання такого майна.

Насильницький грабіж необхідно відмежовувати від розбою. Основними ознаками, за якими розрізняються ці злочини, є: а) спосіб посягання (грабіж - це завжди відкрите посягання, а розбій може вчинюватись як відкрито, так і таємно); б) характер фізичного і психічного насильства (при грабежі для досягнення своєї мети винний застосовує насильство, що не є небезпечним для життя або здоров`я потерпілого, або погрозу такого насильства, при розбої - насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або погрозу таким насильством); в) момент закінчення (грабіж за своєю конструкцією є злочином з матеріальним складом і вважається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним, тоді як склад розбою сконструйований як усічений і розбій вважається закінченим з моменту нападу незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном).

Одночасност.187 КК Українияк склад злочину визначено напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Отже єдиним чинником, який відрізняє ці два суміжних склади злочинів, є саме ознака небезпечності насильства для життя та здоров`я потерпілого.

При цьому суд звертає увагу, що при грабежі, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним.

Натомість, за загальним визначенням розбій, як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів кримінального провадження, вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_9 беззаперечно супроводжувалося вчиненням насильства, внаслідок якого потерпілій було спричинено тілесні ушкодження , що потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21-го дня, і кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Проте, дослідженими судом доказами, жодним чином не підтверджено та повністю спростовано, що насильницькі дії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відносно потерпілої ОСОБА_9 були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення, а саме не підтверджено та спростовано твердження сторони обвинувачення, що потерпіла такі дії сприймала небезпечними для свого життя та здоров`я.

Судом встановлено, що у діях ОСОБА_3 , ОСОБА_4 при застосуванні до потерпілої насильства відсутні насильницькі дії , що були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення, що узгоджується та підтверджено висновком експерта Ужгородського районного відділення судово-медичної експертизи № 55 від 17.02.2022 згідно якого також встановлено, що дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21-го дня, і по цій ознаці згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які в момент їх заподіяння не були небезпечними для життя і здоров`я потерпілої.

Крім того, в ході судового розгляду справи не знайшло підтвердження обвинувачення в частині висловлювання обвинуваченими погроз потерпілій у застосуванні насильства , яке є небезпечним для життя чи здоров`я, що супроводжувалось приставлянням ОСОБА_8 до тіла потерпілої ножа.

При цьому , надані у ході судового розгляду показання потерпілої, не кореспондуються, з даними відображеними у протоколах , письмових доказах та не узгоджуються між собою цілком і повністю в повній мірі.

Покази потерпілої у судовому засіданні суперечать її попереднім поясненням під час слідчого експерименту, в тому числі і щодо погроз ножем, суперечать протоколам впізнання нею обвинувачених як осіб, які проникли до її помешкання , де протиправним шляхом заволоділи її речами та грошовими коштами, іншим доказам, досліджених судом.

Розбіжності в показаннях потерпілої щодо обвинувачених є суттєвими.

Наведені розбіжності в цілому впливають на достовірність показань потерпілої та наданих стороною обвинувачення доказів, а також мають вплив на кваліфікацію дій обвинувачених.

Судом встановлено, що показання потерпілої, письмові докази по справі, речові докази не узгоджуються між собою, містять суперечності, які поставили під сумнів їх правдивість та достовірність.

З показів допитаної судом потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що 30 січня 2022 року близько 11 год. 00 хв. за місцем свого проживання отримала тілесні ушкодження та погрози у застосуванні насильства , яке є небезпечним для життя чи здоров`я, що супроводжувалось приставлянням особою ромської народності чоловічої статі до тіла потерпілої ножа.

Поряд з цим , під час проведення слідчого експерименту від 21.03.2022 року відповідно до якого слідчим проведено слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_9 , понятих, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 відтворила всі обставини та умови вчиненого відносно неї кримінального правопорушення . Вказала , що підозрювані постукали в двері, вона трохи їх привідкрила, та побачивши там незнайомих людей намагалась зачинити двері, однак їй це не вдалося. ОСОБА_23 чого двоє осіб ромської народності, чоловік та жінка штовхнули потерпілу, через що остання впала та отримала тілесні ушкодження. Після чого особа чоловічої статі перетягнула потерпілу в коридор з кухні до вітальної кімнати, посадив на диван, відібрав телефон та почав погрожувати. Разом з тим потерпіла під час проведення слідчого експерименту від 21.03.2022 року не повідомляє про погрози в її сторону у застосуванні насильства , яке є небезпечним для життя чи здоров`я , погрози їй ножем. Отже , у показах потерпілої наявні розбіжності.

Окрім того, суд бере до уваги , що під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року відповідно до яких в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як таких, що 30 січня 2022 року близько 11 год. 00хв. проникли до її помешкання , де протиправним шляхом заволоділи її речами та грошовими коштами. Разом з тим потерпіла під час проведення слідчої дії не повідомляє про висловлювання їй погроз у застосуванні насильства , яке є небезпечним для життя чи здоров`я , погрози їй ножем. Отже , у показах потерпілої наявні розбіжності.

Окрім того, суд бере до уваги , що під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2022 року відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб на фотознімках впізнала ОСОБА_8 , проте в протоколі не зазначено у звязку з якими обставинами потерпіла впізнає таку особу, під час проведення слідчої дії не повідомляє про висловлювання їй погроз у застосуванні насильства , яке є небезпечним для життя чи здоров`я , погрози їй ножем. Отже , у показах потерпілої наявні розбіжності.

Окрім того, стороною обвинувачення не було забезпечено огляд в судовому засіданні речового доказу ножа, у звязку з тим, що речовий доказ не знайдено в камері зберігання речових доказів, що ставить під сумнів взагалі існування такого.

Окрім того, суд також бере до уваги, що протокол огляду місця події від 30.01.2022 року з долученою до нього таблицею ілюстрацій , який проведено слідчим ОСОБА_16 за участі заявника та понятих, відповідно до якого обєктом огляду є приватний будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_3 , та яким зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення містить в собі дописані фрагменти в різних частинах тексту протоколу іншою ручкою та іншим почерком в частині обставин виявлення та вилучення ножа.

Інших доказів, які б свідчили про застосування обвинуваченими до потерпілої ОСОБА_9 30.01.2022 насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, або з погрозою застосування такого насильства стороною обвинувачення не надано.

Отже, належних та допустимих доказів того, що обвинуваченими щодо потерпілої було застосовано насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства стороною обвинувачення суду не надано.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм злочину за ч.3 ст.187КК України стороною обвинувачення не доведена, оскільки судом не здобуто переконливих доказів застосування обвинуваченими до потерпілої насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або з погрозою застосування такого насильства.

Виходячи із наведеного, за встановлених у даному провадженні фактичних обставин, суд дійшов висновку, що своїми діями обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за попередньою змовою групою осіб , поєднаний з проникненням у житло , оскільки надані стороною обвинувачення докази винуватості обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ґрунтуються лише на припущеннях.

При цьому суд зважає на ту обставину, що у судовому засіданні під час судового слідства сторонам було забезпечено передбачені ст.22 КПК України права щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 6 Європейської Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини» передбачає, що кожний при пред`явленні йому любого кримінального обвинувачення має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.62 Конституції України, п.п.18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого, неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 інкримінованого суспільно небезпечного діяння за ч.3 ст.187 КК України не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

У ч.1ст.91 КПК Українинаведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК України). Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК України, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 60 Рішення у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, вимоги ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання про недотримання стороною обвинувачення стандарту підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В обґрунтування перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, суд виходить з того, що відповідно до вищезазначених висновків суду, стороною обвинувачення не доведено та судом, відповідно, не встановлено вчинення обвинуваченими нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства , вчинений за попередньою змовою групою осіб поєднаний з проникненням у житло, оскільки належних та допустимих доказів в обґрунтування цієї кваліфікуючої ознаки стороною обвинувачення прокурором не надано і в судовому засіданні не встановлено, а тому дії обвинувачених полягають у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб поєднаний з проникненням у житло, що охоплюється диспозицією ч. 3 ст. 186 КК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений за попередньою змовою групою осіб поєднаний з проникненням у житло , та їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України доведена у повному обсязі.

Таким чином, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло , тобто вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.3 ст. 186 КК України; як незаконне зволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом, вчинено за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357 КК України, та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб тобто вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України

Таким чином, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло , тобто вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.3 ст. 186 КК України; як незаконне зволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом, вчинено за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, , передбачене ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357 КК України та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України .

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, який передбачено цим Кодексом.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого , який вчинив кримінальне правопорушення ,відповідальність за яке передбачена КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покараннявиправлення засудженого.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Обвинувачені на момент вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждали, не страждають на такі і в теперішній час, поводяться адекватно. Тому суд визнає їх осудними та відповідальними за скоєне.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом згідно статті 66 КК України не встановлено.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 67 КК України відносить рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом згідно статті 66 КК України не встановлено.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 суд відповідно до статті 67 КК України відносить відносить рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Щодо призначення покарання.

При призначенні обвинуваченим виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, за ч.3 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357 КК України яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком та за ч.2 ст.185 КК України яке відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочином, вчинені умисно, з корисливих мотивів, та особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка раніше неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності , офіційно не працює та суспільно-корисною працею не займається, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання; особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності , офіційно не працює та суспільно-корисною працею не займається, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої ОСОБА_4 та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючих покарання обставин, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186 КК України

та ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк та за ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі на певний строк, в межах санкції частин вказаних статей.

Частиною 1 статті 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з тим, при призначенні обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , покарання за сукупністю злочинів суд визначає його по правилам ч.1 ст. 70 КК України застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджена вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2024 року за ч.3 ст. 185 КК України з урахуванням ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки і 1 (один) місяць .

У даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , так як злочин вчинений до винесення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2024 року.

При призначенні покарання суд враховує вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2024 р. яким ОСОБА_4 , засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням ст.71 КК України та призначає покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, зарахувавши їй відбуту нею частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2024 року - повністю.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимог ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає з огляду на особу кожного обвинуваченого.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд переконаний, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 30.01.2022 року о 23 год. 00 хв.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту її фактичного затримання, а саме з 30.01.2022 року о 23 год. 00 хв.

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченим терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає зарахувати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , строк їх попереднього ув`язнення у період з 30.01.2022 року по день набрання даного вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі .

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

Запобіжний захід

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 31.07.2024 щодо обвинувачених ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 в межах кримінального провадження продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 28.09.2024 року.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази і арешт майна

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Заходи забезпечення кримінального провадження

Частиною 4статті 174 КПК України визначено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2022 року було накладено арешт на: картку оператора мобільного зв`язку, яка належить потерпілій ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету №3983352; посвідчення Ветерана праці, на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету ЕС №3983353; розрахункову книжку на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету ЕС №3983354 ; автомобіль марки ВАЗ моделі 21099, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , із забороною розпорядження ним (зняття з обліку, перереєстрацію, відчуження).

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2022 року було накладено арешт на: кухонний ніж, який упаковано до спец. пакету PSP 7132396.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2022 року було накладено арешт на: грошові кошти в сумі 12 000 гривень, 38 купюр номіналом 100 гривень: №1-УХ4500938, №2-УР7306841, №-3УТ29384429, №4-УЙ1713621, №5-УТ8549909, №6 УС5144182, №7-УУ0990209, №8-АЄ4703632, №9-УФ5159876, №10-УР3559234, №11 АД0339543, №12-АД7098861, №13-УЖ8726845, №14-УЕ7146556, №15-УЛ9015160, №16-УТ5993649, №17-УС8152359, №18-АГ8509039, №19-УФ8323676, №20-АА7196819, №21-УМ1869644, №22-СГ8895491, №23-ЕШ2489945 №24-УТ5267514, №25-УК8371024, №26-УР7657494, №27-СД4501800, №28-УП7236756, №29-УС8484583, №30-КС4924276, №31-УУ7425354, №32-УН6813917, №33-УЕ5746105, №34-АВ1047503, №35-УН8824685, №36-УД0179495, №37-СД6712939, №38-АВ3388936, та 36 купюр номіналом 200 гривень: №1-ЦА9420039, №2-УЙ6004979, №3-СД1916060, №4-ХЕ0971273, №5-УР5853715, №6-УЛ2692443, №7-СК7282768, №8-СМ6822447, №9-КЕ9066615, №10-ЕЄ2908943, УД9195780, №11-УТ9599082, №12-ГЗ1971715, №13-ТЗ0990333, №14-СД2145409, №15-ЦА9546074, №16-ХЄ2114382, №17-ХД1847513, №18-ГЗ7318530, №19-ТВ3113665, №20-ТВ0312357, №21-ЄШ284558, №22-СА2728863, №23-КЕ4234986, №24-КВ7290864, №25-УВ2166513, №26-ДД3099072, №27-ТА9812924, №28-УН3526012, №29-СА2387986, №30-ГБ7401226, №31-ХГ6134717, №32-ЄЯ0390747, №33-ДЕ6903305, №34-УЗ4987196, №35-ЄГ5701172, №36-АА9893512, які були зняті у м. Перечин та м. Великий Березний, із викраденої банківської картки, що належить потерпілій ОСОБА_9 , та які упаковані до спец.пакету НПУ №PSP2169194; Два мобільні телефони марки Nokia моделі 301 та 2330с-2, які упаковані до паперового пакету білого кольору .

Оскільки, картка оператора мобільного зв`язку, яка належить потерпілій ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету №3983352; посвідчення Ветерана праці, на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету ЕС №3983353; розрахункова книжка на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету ЕС №3983354 ; автомобіль марки ВАЗ моделі 21099, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , кухонний ніж, який упаковано до спец. пакету PSP 7132396, грошові кошти в сумі 12 000 гривень, 38 купюр номіналом 100 гривень: №1-УХ4500938, №2-УР7306841, №-3УТ29384429, №4-УЙ1713621, №5-УТ8549909, №6 УС5144182, №7-УУ0990209, №8-АЄ4703632, №9-УФ5159876, №10-УР3559234, №11 АД0339543, №12-АД7098861, №13-УЖ8726845, №14-УЕ7146556, №15-УЛ9015160, №16-УТ5993649, №17-УС8152359, №18-АГ8509039, №19-УФ8323676, №20-АА7196819, №21-УМ1869644, №22-СГ8895491, №23-ЕШ2489945 №24-УТ5267514, №25-УК8371024, №26-УР7657494, №27-СД4501800, №28-УП7236756, №29-УС8484583, №30-КС4924276, №31-УУ7425354, №32-УН6813917, №33-УЕ5746105, №34-АВ1047503, №35-УН8824685, №36-УД0179495, №37-СД6712939, №38-АВ3388936, та 36 купюр номіналом 200 гривень: №1-ЦА9420039, №2-УЙ6004979, №3-СД1916060, №4-ХЕ0971273, №5-УР5853715, №6-УЛ2692443, №7-СК7282768, №8-СМ6822447, №9-КЕ9066615, №10-ЕЄ2908943, УД9195780, №11-УТ9599082, №12-ГЗ1971715, №13-ТЗ0990333, №14-СД2145409, №15-ЦА9546074, №16-ХЄ2114382, №17-ХД1847513, №18-ГЗ7318530, №19-ТВ3113665, №20-ТВ0312357, №21-ЄШ284558, №22-СА2728863, №23-КЕ4234986, №24-КВ7290864, №25-УВ2166513, №26-ДД3099072, №27-ТА9812924, №28-УН3526012, №29-СА2387986, №30-ГБ7401226, №31-ХГ6134717, №32-ЄЯ0390747, №33-ДЕ6903305, №34-УЗ4987196, №35-ЄГ5701172, №36-АА9893512, які були зняті у м. Перечин та м. Великий Березний, із викраденої банківської картки, що належить потерпілій ОСОБА_9 , та які упаковані до спец.пакету НПУ №PSP2169194; Два мобільні телефони марки Nokia моделі 301 та 2330с-2, які упаковані до паперового пакету білого кольору не підлягають спеціальній конфіскації, та судом не призначено покарання у виді конфіскації майна суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення покладені Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2022, 07.02.2022 та 10.02.2022 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання:

за ч.3 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 6 ( шість) років,

за ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки,

за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки,

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 ( шість) років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 23 год. 00 хв. 30.01.2022 року.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбуття призначеного покарання термін попереднього ув`язнення з 30.01.2022 року , (затримання на підставі ст. 208 КПК України) до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст. 72 ч. 5 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.2 ст.185 КК України і призначити їй покарання:

за ч.3 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 6 ( шість) років,

за ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 357КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки,

за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки,

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 ( шість) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених за даним вироком та за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, за який її засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 07 лютого 2024 року, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_4 остаточно до відбуття призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати з моменту її фактичного затримання, а саме з 23 год. 00 хв. 30.01.2022 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття призначеного покарання термін попереднього ув`язнення з 30.01.2022 року , (затримання на підставі ст. 208 КПК України) до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст. 72 ч. 5 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Арешт накладений слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду від 07.02.2022 року у справі №308/1309/22 скасувати.

Арешт накладений слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду від 10.02.2022 року у справі №308/1309/22 скасувати.

Арешт накладений слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду від 10.02.2022 року у справі №308/1309/22 скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні :

-картка оператора мобільного зв`язку, яка належить потерпілій ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету №3983352 після вступу вироку в законну силу повернути власнику;

- посвідчення Ветерана праці, на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету ЕС №3983353- після вступу вироку в законну силу повернути власнику;

- розрахункову книжку на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , яку упаковано до спец. пакету ЕС №3983354 - після вступу вироку в законну силу повернути власнику;

- автомобіль марки ВАЗ моделі 21099, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 - після вступу вироку в законну силу повернути власнику;

- кухонний ніж, який упаковано до спец. пакету PSP 7132396 - після вступу вироку в законну силу залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

- грошові кошти в сумі 12 000 гривень, 38 купюр номіналом 100 гривень: №1-УХ4500938, №2-УР7306841, №-3УТ29384429, №4-УЙ1713621, №5-УТ8549909, №6 УС5144182, №7-УУ0990209, №8-АЄ4703632, №9-УФ5159876, №10-УР3559234, №11 АД0339543, №12-АД7098861, №13-УЖ8726845, №14-УЕ7146556, №15-УЛ9015160, №16-УТ5993649, №17-УС8152359, №18-АГ8509039, №19-УФ8323676, №20-АА7196819, №21-УМ1869644, №22-СГ8895491, №23-ЕШ2489945 №24-УТ5267514, №25-УК8371024, №26-УР7657494, №27-СД4501800, №28-УП7236756, №29-УС8484583, №30-КС4924276, №31-УУ7425354, №32-УН6813917, №33-УЕ5746105, №34-АВ1047503, №35-УН8824685, №36-УД0179495, №37-СД6712939, №38-АВ3388936, та 36 купюр номіналом 200 гривень: №1-ЦА9420039, №2-УЙ6004979, №3-СД1916060, №4-ХЕ0971273, №5-УР5853715, №6-УЛ2692443, №7-СК7282768, №8-СМ6822447, №9-КЕ9066615, №10-ЕЄ2908943, УД9195780, №11-УТ9599082, №12-ГЗ1971715, №13-ТЗ0990333, №14-СД2145409, №15-ЦА9546074, №16-ХЄ2114382, №17-ХД1847513, №18-ГЗ7318530, №19-ТВ3113665, №20-ТВ0312357, №21-ЄШ284558, №22-СА2728863, №23-КЕ4234986, №24-КВ7290864, №25-УВ2166513, №26-ДД3099072, №27-ТА9812924, №28-УН3526012, №29-СА2387986, №30-ГБ7401226, №31-ХГ6134717, №32-ЄЯ0390747, №33-ДЕ6903305, №34-УЗ4987196, №35-ЄГ5701172, №36-АА9893512, які були зняті у м. Перечин та м. Великий Березний, із викраденої банківської картки, що належить потерпілій ОСОБА_9 , та які упаковані до спец.пакету НПУ №PSP2169194 - після вступу вироку в законну силу повернути власнику;

- Два мобільні телефони марки Nokia моделі 301 та 2330с-2, які упаковані до паперового пакету білого кольору - після вступу вироку в законну силу повернути власнику;

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1