Справа № 127/8970/23
Провадження №11-кп/801/1070/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2022 за №0000232,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Термез Сурхандарїнсьої області Узбецької РСР СРСР, громадянина Російської Федерації, депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 110 Кримінального кодексу України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 110 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня затримання ОСОБА_8 на виконання вироку.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 в порядку частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Роз`яснено, що згідно з положеннями частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, після затримання оголошеної у міжнародний розшук особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановлює ухвалу.

Згідно з вироком судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за частиною третьою статті 110 Кримінального кодексу України (далі КК) суд першої інстанції здійснював за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Судом першої інстанції установлено, що 15.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації (далі Державної Думи ФЗ РФ) ОСОБА_8 , будучи представником влади Російської Федерації (далі РФ), уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений статтями 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимоги частини четвертої статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), статті 1-3, 68 Конституції України, за адресою: РФ, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи ФЗ РФ, де підтримав постанову із зверненням до Президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав.

У подальшому, 22.02.2022 депутат Державної Думи ФЗ РФ ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема, й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений статтями 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимоги частини четвертої статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), статей 1-3, 68 Конституції України, за адресою: РФ, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи ФЗ РФ, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецької народною республікою (далі «ДНР») та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою (далі «ЛНР»).

Зазначені рішення Державної думи ФЗ РФ були частиною злочинного плану, так як самі факти їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.

Дії РФ призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за частиною третьою статті 110 КК України, за ознаками умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Зазначає про те, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог ч. 5 ст.139 КПК України при призначенні спеціального судового провадження, проведення підготовчого судового засідання за відсутності обвинуваченого.

Вважає, що дії ОСОБА_8 , який на двох засіданнях Держдуми у лютому 2022 року, проголосував за постанову щодо звернення до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, а також підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ДНР» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ЛНР», належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 110 КК України, оскільки у вказаних документах не приймалось рішень про ескалацію воєнного конфлікту та повномасштабну агресію проти України, яка призвела до тяжких наслідків.

Окрім цього, на переконання захисника, при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий та є особою похилого віку, оскільки йому виповнилось 72 роки, а тому призначене покарання є надмірно суворе.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримав свою апеляційну скаргу, з підстав наведених у ній, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином,

Зокрема, в газеті Урядовий Кур`єр від 06.09.2024 № 181, сторінка 28 було опубліковано оголошення про виклик ОСОБА_8 до апеляційного суду, також відповідне оголошення опубліковано на офіційному веб-сайті Судової влади. За таких обставин, захисник ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_6 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги захисника в відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 .

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суд першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок цим вимогам закону відповідає, оскільки суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження ретельно дослідив зібрані в справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи, а тому обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених ч.3 ст.110 КК України, та призначив справедливе покарання.

Колегією суддів установлено, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 в спеціальному судовому провадженні ( in absentia), рішення про проведення якого було прийняте з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення обвинуваченого про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади, а також з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження, однак переховується від органів досудового розслідування та суду на території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності. З огляду на це, суд першої інстанції з об`єктивних причин не зміг допитати ОСОБА_8 в процесуальному статусі обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження по суті. При цьому захист обвинуваченого ОСОБА_8 за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_7 як під час спеціального досудового розслідування, так і під час спеціального судового провадження.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог ч.5 ст.139 КПК України при призначенні спеціального судового провадження, проведення підготовчого судового засідання за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, безпідставні.

Колегія суддів зауважує, що однією з умов здійснення спеціального судового провадження є здійснення спеціального досудового розслідування. При цьому, неявка особи більше як два рази до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду є однією з підстав здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження. Разом з тим, вона не є єдиною імперативною підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження, оскільки таких підстав є декілька, які обґрунтовано були зазначені в клопотанні прокурора про проведення спеціального судового провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення під час досудового розслідування вжито заходів для повідомлення ОСОБА_8 про здійснення щодо нього кримінального провадження. Зокрема, окрім повідомлень в спосіб, передбачений вимогами КПК України, шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр», останньому також було надіслано повістки про виклик за відомою робочою адресою на електрону пошту. Крім того, ОСОБА_8 на електронну пошту було надіслано перекладене російською мовою повідомлення про підозру, яке також було вручене захиснику останнього, про що свідчить розписка в матеріалах кримінального провадження. Крім того, постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області від 06 травня 2022 року підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Після надходження матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2023 задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження.

Колегією суддів установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 судом першої інстанції інформувався про судовий розгляд засобами, передбаченими ст. 323 КПК України. Зокрема, повідомлення про виклик обвинуваченого ОСОБА_8 на підготовче судове засідання 16.05.2023 в 15:30 та 11.07.2023 в 14:20 розміщувалося на офіційному веб-сайті суду ІНФОРМАЦІЯ_2 а також публікувалося в газеті «Урядовий кур`єр», про судові засідання інформувався захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 .

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_8 знав або повинен був знати про те, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, а також судовий розгляд, а тому ухвалення судом першої інстанції 11.07.2023 рішення про здійснення спеціального судового провадження не є порушенням положень ч.5 ст.139 та ч.2 ст.314 КПК України, як про це зазначає захисник.

Окрім цього, установлено, що повідомлення про інші судові засідання, які були призначені на 14:30 год. 18.07.2023, 15:00 год. 03.10.2023, 17:00 год. 05.12.2023, 17:00 год. 05.03.2024, 16:30 год. 21.05.2023 та 12:00 год. 16.07.2024, також розміщувалися на офіційному веб-сайті суду ІНФОРМАЦІЯ_2 та публікувалися в газеті «Урядовий кур`єр». З огляду на це, колегія суддів вважає, що держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений ОСОБА_8 мав право як мінімум на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; брати участь в розгляді і захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безоплатно для нього. Натомість, обвинувачений ОСОБА_8 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

Що ж стосується доводів захисника про те, що дії ОСОБА_8 належить кваліфікувати за ч.2 ст.110 КК України, оскільки у документах за які проголосував обвинувачений не приймалось рішень про ескалацію воєнного конфлікту та повномасштабну агресію проти України, яка призвела до тяжких наслідків, то вони були предметом розгляду суду першої інстанції та знайшли належне спростування в тексті оскаржуваного вироку.

Колегія суддів зазначає, що дії, спрямовані на зміну меж території України та дії, спрямовані на зміну меж державного кордону України, можуть бути вчинені як насильницьким (в тому числі і збройним), так і іншим шляхом всупереч Конституції України або нормам міжнародного права.

У свою чергу обвинувачений ОСОБА_8 , будучи депутатом Держдуми РФ значний період часу, тобто представником вищого законодавчого органу своєї країни, не міг не знати про базові принципи міжнародного права, які були встановленні після закінчення Другої світової війни, а саме: добросовісного виконання міжнародних зобов`язань, непорушності державних кордонів, поваги до правосуб`єктності інших держав, територіальної рівності та цілісності держав тощо. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи значний політичний досвід, не міг не знати того, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами, які були визнані, у тому числі РФ.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи депутатом Держдуми Федеральних Зборів РФ, спільно з іншими депутатами Державної Думи Федеральних Зборів РФ взяв участь 15.02.2022 у голосуванні за постанову із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та проголосував «за». Крім того, 22.02.2022 обвинувачений ОСОБА_8 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ДНР» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ЛНР».

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , а також інших депутатів Державної Думи РФ призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Оскільки зазначені рішення були частиною злочинного плану військово-політичного керівництва РФ, спрямованого на відокремлення від України частини її території і населення, їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, тому суд першої інстанції, оцінивши докази у справі окремо та в їх сукупності, дійшов переконливого висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати за частиною третьою статті 110 КК України, а саме за ознаками умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Вказане також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 30.05.2024 справа № 127/26784/22 стосовно кваліфікації дії депутата Держдуми РФ за ч.3 ст.110 КК України, який 15.02.2022 та 22.02.2022 голосував за звернення до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ДНР» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ЛНР».

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення покарання суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкі злочини проти основ національної безпеки України, які призвели до загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна, інфраструктури. Врахував суд першої інстнанції і те, що ОСОБА_8 у судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд судового провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia). Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у межах санкції ч.3 ст. 110 КК України з конфіскацією усього належного йому майна на праві власності належним чином умотивоване та обґрунтоване, відповідає принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням. Застосування від імені держави до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років відноситься до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при постановленні вироку.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисні особливо тяжкі злочини проти основ національної безпеки України, підтримуючи ідеї військово-політичного керівництва Російської Федерації щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, а також антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території і населення та націлені на агресивну ідеологічну мотивацію і розповсюдження таких же настроїв у решти населення України, а тому посилання захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий, досягнув 72 річного віку не свідчать про те, що призначене покарання є надмірно суворим та не відповідає особі обвинуваченого.

Оскільки в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, для того, щоб призначити новий розгляд у суді першої інстанції, то колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.110 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Інформацію про ухвалення судового рішення опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4