ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/2696/24

Провадження № 11-сс/4820/305/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор», Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області та з використанням власних електронних засобів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 червня 2024 року за № 0000991, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання слідчого задоволено.

Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця по АДРЕСА_2 , раніше судимого;

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01 вересня 2024 року включно.

Як вбачається із клопотання, 07.06.2024 року біля 00 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи умисно, під приводом покарати та налякати потерпілу ОСОБА_9 за нібито здійснення нею чаклунських ритуалів щодо сім`ї ОСОБА_8 , не питаючи дозволу власника на входження в житло та не маючи інших законних підстав для проникнення всередину, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно, шляхом вибивання вхідних дверей із застосуванням фізичної сили та пошкодження замикаючих пристроїв, протиправно, всупереч волі власниці, проникли всередину будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ОСОБА_9 . Пройшовши до вітальної кімнати і виявивши власницю, ігноруючи її законну вимогу покинути будинок, вчинили відносно неї умисні діяння, спрямовані на заподіяння їй тілесних ушкоджень, морального страждання, а також незаконно позбавили її волі.

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи у вищевказаній кімнаті, підбіг до ОСОБА_9 , та, використовуючи перевагу у фізичній силі, повалив її на підлогу, став коліном на її грудну клітку, завдаючи при цьому сильного фізичною болю, а ОСОБА_8 сіла на ноги останньої, таким чином позбавивши її можливості рухатися та чинити опір. Після цього ОСОБА_6 , схопивши потерпілу обома руками за шию, із застосуванням власної фізичної сили, став стискати її, перекриваючи доступ кисню до легень.

У подальшому, припинивши стискати шию потерпілої, ОСОБА_6 наніс кулаками обох рук не менше 5 ударів в голову та обличчя, а ОСОБА_8 , знайшовши в кімнаті рушник, стискала ним її шию, перекриваючи доступ кисню до легень.

Продовжуючи свої спільні злочинні дії, спрямовані на спричинення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, завдання сильного фізичного болю і морального страждання, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , умисно руками та взутими ногами нанесли їй не менше десяти ударів в ділянку передньої частини обличчя, а також тулуба та живота, висловлюючи в її бік погрози позбавити волі та життя.

У подальшому ОСОБА_8 повторно стала притискати потерпілу руками до підлоги, позбавляючи її можливості рухаюся та чинити опір, а ОСОБА_6 дістав невстановлений слідством і наперед підготовлений гострий колюче-ріжучий предмет, зовні схожий на ніж, та, діючи умисно, приклав його до обличчя і горла ОСОБА_9 , висловлюючи погрози вбивством. На підтвердження своїх намірів декілька разів провів його гострою стороною по передній частині лівої щічної ділянки та горла потерпілої, а також завдав ним один удар його колючою частиною по передній поверхні лівого стегна та один удар по передньо-внутрішній поверхні правого стегна останній, що спричинило сильний фізичний біль та викликало кровотечу.

Надалі ОСОБА_6 умисно кулаком правої руки наніс один удар в скронево-виличну ділянку голови ОСОБА_9 та вона втратила свідомість.

Внаслідок вищевказаних спільних, умисних, протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а також легкого ступеня тяжкості, як такі що спричинили короткочасний розлад здоров`я, при спричиненні яких потерпіла відчувала сильний фізичний біль і моральне страждання.

В подальшому, маючи на меті вивезти потерпілу ОСОБА_9 , яка перебувала без свідомості, за село в лісосмугу та продовжити катування, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діючи умисно, із застосуванням фізичної сили, витягли її з будинку та помістили до багажного відділення автомобіля марки «ВАЗ» «21124», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 , чим позбавили її волі. Саме там о 01 годині 13 хвилин її виявили працівники поліції.

07 червня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000991 внесено відомості про кримінальні правопорушення, правова каліфікація - ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162 КК України України.

04 липня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

Непогоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалу вважає незаконною, оскільки обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надто суворим.

Посилається на недоведеність ризиків, вказаних у клопотанні прокурора.

Слідчий суддя не врахував, що він є військовослужбовцем, має на утриманні дитину інваліда, який потребує постійного догляду, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, скарги щодо його поведінки відсутні, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з вимогами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст. 184 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри, тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_6 , та наявність ризиків, зокрема: перебуваючи на волі, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, захисника, відібрані пояснення у слідчого, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 слідчий суддя правильно врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162 КК України, тяжкість покарання у виді позбавлення волі до 10 років.

Враховано і особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, підтримує зв`язки з особами, схильними до скоєння злочинів, з якими зловживає спиртними напоями, будучи раніше неодноразово судимим, востаннє вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2016 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 27 жовтня 2020 року по відбуттю строку покарання, вчинив ряд злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства відносно потерпілих, у зв`язку з чим 23 лютого 2024 року до суду спрямовано обвинувальний акт щодо нього у кримінальному провадженні № 0000732 від 08 жовтня 2023 року за ч. ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 186 КК України.

Разом з тим, взято до уваги й те, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що на розгляді суду перебуває даний обвинувальний акт і в межах цього кримінального провадження до нього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, покладені на нього обов`язки не виконував, залишав місце свого проживання, в судові засідання безпричинно не з`являвся, на шлях виправлення не став та повторно вчинив ряд злочинів, у тому числі й тяжкі із застосуванням насильства щодо потерпілої, що свідчить про недоцільність застосованого запобіжного заходу.

Крім мого, ОСОБА_6 з 03 лютого 2024 року по 20 червня 2024 року сім разів притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про його стійке небажання ставати на шлях виправлення.

Тому, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КК України, зокрема: переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Врахувавши наведені ризики, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, про необхідність обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор та слідчий довели, що застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, при розгляді клопотання слідчого з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Доводи захисника про недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, наявність вищевикладених ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором у судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст. 177 КПК України доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку і в повній мірі забезпечить виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

Твердження сторони захисту про те, що на утриманні ОСОБА_6 знаходиться дитина інвалід та він здійснює за ним догляд, тому до нього слід застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_6 є його батьком (а.с. 45).

Разом з тим, доказів, які б підтверджували те, що малолітній ОСОБА_10 знаходиться на утриманні підозрюваного ОСОБА_6 , а також те, що він здійснює за ним догляд, матеріали справи не містять.

Посилання на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання також не підтверджені жодними доказами.

Що стосується доводів захисника про те, що слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, скарги на його поведінку відсутні та він не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, то вказане не є беззаперечними підставами, відповідно до вимог КПК України, для зміни обраного йому запобіжного заходу, оскільки такі враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Виходячи із вищенаведеного, потреба в обмеженні права на особисту свободу підозрюваного шляхом обрання йому найсуворішого запобіжного заходу є виправданою. Окрім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують ознаки суспільного інтересу, який, зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини провадження, об`єктивно оцінив особу ОСОБА_6 та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність ізоляції його від суспільства.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді є законною, підстав для її скасування та обрання менш суворого запобіжного заходу колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року, якоюзастосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01 вересня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1 .

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3