Справа № 569/1265/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0001500 від 18.08.2022 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду перебуває вказаний обвинувальний акт.

Під час судового розгляду прокурор подав письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави у розмірі 1800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відносно ОСОБА_4 , яке просив задоволити, покликаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують його тримання під вартою, не зменшилися і уникнути їх шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили щодо клопотання. Просили суд відмовити у його задоволенні посилаючись на рішення Рівненського апеляційного суду від 10.09.2024.

Інші учасники судового розгляду розгляд клопотання прокурора покладають на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та долучені до матеріалів кримінального провадження інші докази надані сторонами, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Тобто, за наявності вказаних обставин існує можливість збільшення наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено в ході судового розгляду, вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 07.10.2021 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2022 даний вирок залишено без змін. Початок строку відбування покарання 02.11.2022. Кінець строку відбування 02.11.2025.

З 02.11.2022 перебуває у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суд від 02.11.2022, та відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 07.09.2023, у межах даного кримінального провадження залишений у слідчому ізоляторі на період розгляду даного обвинувального акту.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року задоволено клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 та замінено засудженому ОСОБА_8 невідбуту частину основного покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців більш м`яким покаранням у виді виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням щомісячно в дохід держави 20 відсотків його заробітку.

10.09.2024 ухвалою Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури задоволено.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року, якою замінено засудженому ОСОБА_8 невідбуту частину покарання більш м`яким, скасовано.

Постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбуту частину покарання більш м`яким.

Ухвала Рівненського апеляційного набрала законної сили 10.09.2024.

Європейський суд неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що суворість покарання хоча і є однією із обставин, яка має враховуватись при оцінці ризику переховування, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого доказу повинна проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. У справі «Летельє проти Франції», п. 4 суд зазначив, що сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами у іншому випадку тримання особи під вартою. Таке обґрунтоване тривале тримання під вартою особи слід розцінювати упереджене очікування стороною обвинувачення обвинувального вироку.

Аналізуючи норму ст. 176 КПК України суд приходить до висновку, що запобіжні заходи - це заходи процесуального примусу попереджувального характеру, пов"язані з позбавленням або обмеженням свобод підозрюваного, обвинуваченого. При вирішення питання про обрання запобіжного заходу суд керується правилом принципу презумції невинуватості про те, що всі сумніви щодо доведеності обставин-підстав обрання запобіжного заходу тлумачаться на користь підозрюваного, обвинуваченого.

Запобіжний захід обирається виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема для забезпечення виконання покладених на нього обов"язків, передбачених ст. 42 та іншими нормами КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків. Наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити одну чи кілька із наведених дій означає наявність даних, які свідчать про обґрунтовану ймовірність вчинення ним таких дій. Самі по собі ці дані, за відсутності загальної та особливої складових, не дають суду права на застосування запобіжного заходу.

Таким чином, під час розгляду клопотання, прокурором не надано жодних переконливих доказів, наявності заявлених ризиків, оскільки ОСОБА_4 на даний час перебуває у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», де з 02.11.2022 відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 07.10.2021.

Як слідує з ч. 3 ст. 176 КПК України, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з положенням Конвенції про захист прав людини, а також загальної спрямованості реформи кримінального судочинства на гуманізацію й підвищення гарантій захисту прав особи, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання прокурора

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 193, 335 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1