ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2439/24 Номер провадження 11-кп/814/1739/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого захисникаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в. м.Полтава в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено подання адміністрації держаної установи « Крюковська виправна колонія (№29)» про умовно -дострокове звільнення від відбування покарання та встановлення адміністративного нагляду терміном на 1 рік відносно засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Гутка, Семенівського району, Чернігівської області та мешканця: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою юридичною освітою, не одруженого, до засудження не працюючого, раніше не судимого,

засудженого вироком Октябрського районного суду м. Белгород Російської Федерації за ст.210 ч.2, ст. 30 ч.3, ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.228.1 ч.4 п. «А», ст. 30 ч.3, ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.30 ч.3, ст.228.1 ч.5, ст. 69 ч.3 Кримінального кодексу російської федерації від 16.05.2017 до 14 років позбавлення волі.

Ухвалою Бєлгородського Апеляційного суду від 04.08.2017року вирок Октябрського районного суду м. Бєлгород російської федерації від 16.05.2017 року змінено, в частині засудження за ст.210 ч.2 Кримінального кодексу російської федерації вирок відмінено та кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі ст.24 ч.1, п.2 Кримінально процесуального кодексу російської федерації у зв`язку з відсутністю складу злочину та визначивши в даній частині за ним право на реабілітацію. Вважати засудженим за ст.30 ч.3, ст. 228.1 ч.4 п. «А», ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.30 ч.3, ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.30 ч.3, ст.228.1 ч.5, с.69 ч.3 Кримінального кодексу російської федерації до 13 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Постановою Президіуму Бєлгородського обласного суду від 01.03.2018 року ухвалу Бєлгородського Апеляційного суду від 04.08.2017 року відмінено та прийнято рішення про направлення кримінальної справи в апеляційну інстанцію Бєлгородського обласного суду на новий розгляд іншим складом.

Ухвалою Бєлгородського апеляційного суду від 11.04.2018 року вирок Октябрського районного суду м. Бєлгород російської федерації від 16.05.2017 року змінено, в частині засудження за ст.210 ч.2 Кримінального кодексу Російської Федерації вирок відмінено, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі ст.24 ч.1, п.2 Кримінально процесуального кодексу російської федерації у зв`язку з відсутністю в даних діях складу злочину, визнавши в даній частині за ним право на реабілітацію. Вважати засудженим за ст.30 ч.3, ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.30 ч.3, ст.228.1 ч.4 п. «А», ст.30 ч.3, ст.228.1 ч.5, ст.69 ч.3 Кримінального кодексу російської федерації до 13 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16.05.2018 року вирок Октябрського районного суду м. Бєлгород російської федерації від 16.05.2017 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 04.08.2017 року приведено у відповідність із законодавством України та призначено покарання за ст. 15 ч.2 ст.307 ч.3, ст. 307 ч.3, ст.307 ч.3, ст. 15 ч.2, ст. 307 ч.3, ст. 15 ч.2, ст. 307 ч.3, ст. 76 ч.1 ч.2 Кримінального кодексу України до 13 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.72 ч.5 Кримінального кодексу України зараховано в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 14.08.2015 року по 16.05.2017 року.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2018 року вирок Октябрського районного суду м. Бєлгород російської федерації від 16.05.2017 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Белгородського обласного суду від 11.04.2018 року приведено у відповідність із законодавством України та призначено покарання за ст. 15 ч.2, ст.307 ч.3, ст.307 ч.3, ст.307 ч.3, ст. 15 ч.2, ст.307 ч.3, ст.15 ч.2, ст.307 ч.3, ст.70 ч.1 ч.2 Кримінального кодексу України до 13 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.72 ч.5 Кримінального кодексу України зараховано в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 14.08.2015 року по 16.05.2016 року.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 02.10.2019 року виправлено описку у абзаці 10 резолютивної частини ухвали Семенівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2018 року змінивши слова «з 14 серпня 2015 року по 16 травня 2016 року» словами «з 14 серпня 2015 року по 16 травня 2017 року». Вважати правильним наступну редакцію: «Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 14 серпня 2015 року по 16 травня 2017 року за правилами ч.5 ст. 72 Кримінального кодексу України».

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17.10.2019 року зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 14.08.2015 року по 04.08.2017 року включно та з 01.03.2018 року по 11.04.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.

З рішенням не погодився прокурор ОСОБА_9 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11.06.2024 та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_7 .

Зазначає, що ураховуючи тяжкість злочину, суспільну небезпечність, поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання, неможливо прийти до висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки його характеристика та матеріали особової справи не відображають процесу виправлення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення засудженого та захисника проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано, оскільки п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

З характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.08.2015.

З 15.08.2015 перебував у федеральній казенній установі «Слідчий ізолятор(№3) Управління Федеральної служби виконання покарань росії по Бєлгородській області», характеризувався негативно, мав одне дисциплінарне стягнення, заохочень не мав.

З 11.08.2017 перебував у федеральній казенній установі «Виправна колонія №7 Управління Федеральної служби виконання покарань росії по Бєлгородській області», характеризувався посередньо, мав три дисциплінарні стягнення, які зняті у встановленому законом порядку, мав три заохочення.

З 22.03.2018 перебував у федеральній казенній установі «Слідчий ізолятор (№3) Управління Федеральної служби виконання покарань росії по Бєлгородській області», характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не май.

З 11.05.2018 перебував у федеральній казенній установі «виправна колонія (№7) Управління Федеральної служби виконання покарань росії по Бєлгородській області», мав 8 дисциплінарних стягнень та 2 заохочення.

З 27.06.2019 перебував у ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», характеризувався посередньо, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.

З 13.08.2019 перебував в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», характеризувався позитивно, заохочувався 1 раз.

З 02.03.2021 відбуває покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)».За час відбування покарання характеризується позитивно, має 19 заохочень, стягнень не має. Працевлаштований робітником їдальні для засуджених установи. До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно. До бухгалтерії виконавчі листи не надходили. Начальником відділення СПС та психологом засуджений характеризується з позитивної сторони як особа, яка довела своє виправлення.

Рішенням комісії від 25.04.2023 направлялося подання в суд щодо застосування ст.81 КК України, однак ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.05.2023 відмовлено в умовно-достроковому звільненні.

Рішенням комісії від 30.05.2024 повторно розглянуто матеріали та прийнято рішення про направлення до Полтавського районного суду Полтавської області подання про можливе умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 .

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявність підстав для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість судового рішення, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність його умовно-дострокового звільнення, навівши при цьому докладні мотиви свого рішення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 за час відбування покарання в установах виконання покарань на території України характеризується виключно позитивно, працевлаштований робітником їдальні для засуджених установи, має 19 заохочень, останнє з яких отримав 25.07.2024 року, тобто вже після задоволення подання Держаної установи судом про його умовно-дострокове звільнення, що свідчить про позитивні зміни у його свідомості та доводить виправлення останнього.

Доводи прокурора про нестабільну поведінку засудженого є неспроможними, так як негативна поведінка ОСОБА_7 мала місце лише під час його перебування в установах виконання покарань на території російської федерації та фраховуючи, що ОСОБА_7 потрапив у федеральну казенну установу «Слідчий ізолятор (№3) Управління Федеральної служби виконання покарань росії 15.08.2015, тобто вже після початку окупації території України російською федераціїєю, то в повній мірі можна свдчити про факт «дискримінації» за національною ознакою в контексті застосування до засудженого ОСОБА_10 посадовими особами органу відбування покарань рф дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів приймає до уваги, що Полтавським районним судом від 17.05.2023 відмовлено в задоволенні подання ДУ "Крюковська виправна колонія(№29)" про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 і вказане рішення ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.11.2023 залишено без змін, однак вважає за необхідне зауважити, що з часу перегляду апеляційною інстанцією вказаного рішення пройшов майже рік і засудженим за вказаний період отримано три заохочення, стягнень не мав, що однозначно свідчить про його виправлення.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 81 КК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4