ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639/164/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1597/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 05 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 19 липня 2022 року по 07 грудня 2022 року включно.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КК України.

Вказаним вироком встановлено, що після того, як 24 02 2022 президент російської федерації (далі - «рф») оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні та віддав наказ на вторгнення підрозділів збройних сил «рф» на територію України і було розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією частини території держави Україна, ОСОБА_7 перебував у м. Києві.

З того часу сили оборони України здійснюють збройну відсіч збройним формуванням країни-агресора вздовж всієї лінії фронту.

При цьому, ОСОБА_7 з урахуванням життєвого досвіду, як колишній учасник АТО у лавах Добровольчого батальйону ОУН, а також суспільно-політичної обстановки в Україні у зв`язку з повномасштабним вторгненням в Україну 24 02 2022 з боку держави-агресора (російської федерації) та введенням воєнного стану відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», був достовірно обізнаним щодо існуючої в державі заборони вільного обігу та поводження з бойовими припасами, вибуховими речовинами та вибуховими пристроями як предметами, пов`язаними із підвищеними ризиками, яка вимагає державного регулювання у спеціально дозвільний спосіб, тобто обов`язкову наявність встановленого на це законом дозволу у вузькому розумінні та передбаченого підзаконними нормативно-правовими актами.

Саме після 24 02 2022 ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Києві, з патріотичних мотивів, вступив до лав Добровольчого формування територіальної громади № 25 м. Києва «ОУН», яке виконувало завдання з оборони й охорони м. Києва та давало відсіч збройній агресії «рф», та отримавши там зброю і бойові припаси, брав участь у відсічі збройної агресії у Київській області.

У подальшому, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та часу, але не пізніше 22 07 2022, маючи умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання за місцем свого проживання у м. Харкові бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у невстановленої досудовим розслідуванням особи придбав 64 шт. патрони калібру 5,45 х 39 мм. Надалі, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , яку відповідно до договору найму (оренди) житла почав орендувати з 23 06 2022, усі наявні у нього боєприпаси, а саме: 64 шт. патрони, що знаходились у трьох «магазинах» до автоматної зброї (АК-74, АКС-74, АКС-74У, РПК-74, АК-74М) калібру 5,45 х 39 мм., він помістив у дві шафи. Два «магазини» він вклав у спальний мішок та сховав у шафу, що розташована в коридорі, а третій «магазин» у ящик шафи, що розташована в спальній кімнаті зазначеної квартири.

Після цього, у невстановлений час, але не пізніше 22 07 2022, ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне поводження з бойовими припасами, діючи умисно в порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого Постановою Верховної ради України №2471-ХІІ від 17 06 1992 «Про право власності на окремі види майна», зазначені боєприпаси не можуть перебувати у власності громадян та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» та наказу МВС України від 21 серпня 1998 року №622 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» став незаконно зберігати вказані боєприпаси за місцем свого фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_2 .

Протиправна злочинна діяльність ОСОБА_7 , пов`язана з незаконним поводженням з боєприпасами, була припинена 22 07 2022 слідчим СВ та співробітниками УСБУ в Харківській області в ході проведення у період з 18-20 годині обшуку за місцем тимчасового проживання ОСОБА_7 , здійсненого на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 07 2022.

Так, під час проведення обшуку житлового приміщення спальної кімнати квартири АДРЕСА_3 у ящику шафи було виявлено та вилучено 1 «магазин» з патронами до автоматної зброї (АК-74, АКС-74, АКС-74У, РПК-74, АК-74М) калібру 5,45 х 39 мм., а з шафи, розташованої в коридорі, було виявлено та вилучено 2 «магазини», замотані в спальний мішок, з патронами до автоматної зброї (АК-74, АКС-74, АКС-74У, РПК-74, АК-74М) калібру 5,45 х 39 мм.

Загальна кількість виявлених та вилучених під час обшуку патронів становила 64 шт., які є боєприпасами бойовими проміжними патронами калібру 5,45 х 39 АК, відповідно до висновку судового експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-22/9692-БЛ від 21 09 2022.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 05 2024 року та про виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення щодо визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, не було взято до уваги той факт, що з моменту затримання останнього щодо нього вчинялися неправомірні дії, не допускався адвокат, застосовувалося фізичне і психологічне насильство, що спричинило самообмову останнього.

Вказує, що за версією обвинуваченого, після завершення його активної участі у відсічі збройної агресії він 26 05 2022 року переїхав до м. Харкова, при цьому перевіз з собою, серед інших речей, бойові припаси (патрони для автомата АК-74), які зберігалися у його спальному мішку. Крім того, ОСОБА_7 не виключав можливості того, що бойові припаси він міг взяти помилково, переплутавши чужий спальний мішок зі своїм, оскільки спальні мішки у всіх бійців однакові.

Крім того, вказує, що бойові припаси йому могли підкинути працівники правоохоронних органів під час непередбаченого огляду квартири, який здійснювався без понятих та без складання відповідного протоколу.

Вказаний вирок було оскаржено також прокурором, який, в свою чергу, просив про його скасування та про ухвалення нового вироку, яким просив визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким та порушує громадську безпеку в частині убезпечення від порушення правил обороту вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, який при наявності доказів на підтвердження своєї винуватості намагався уникнути відповідальності, надаючи впродовж судових засідань покази різного характеру, тим самим вводячи суд в оману. Вказану, на думку апелянта, свідчить про відсутність каяття у вчиненому, а отже і достатності призначеного судом покарання.

Також, зазначив, що ОСОБА_7 є працездатним, проте ніде офіційно не працює, стійких же соціальних зв`язків не має.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі. В той же час, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор просив про задоволення його апеляційної скарги, при цьому не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні 30 01 2024 року ОСОБА_7 під час допиту в якості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 263 КК України. (редакція обвинувального акту від 11 01 2023), в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 263 повідомив наступне.

17 07 2022 року в денний час доби його було затримано військовослужбовцями, коли він перебував у ОСОБА_9 на території Новобаварського району м. Харкова, де заблукав. Після фактичного затримання його відвезли до ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, де також деякий час був фактично позбавлений свободи, відносно нього застосовувалися погрози, побиття з боку працівників правоохоронного органу, через що в подальшому він себе обмовив у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Обвинувачений не заперечував, що дійсно у нього вдома за адресою: АДРЕСА_2 , де він винаймає квартиру, були виявлені магазини з патронами до вогнепальної зброї. У той же час, пояснив, що з 24 02 2024 року після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації він брав участь у добровольчому формуванні територіальної оборони. Спочатку зброї у розпорядженні формування не було. 26 або 27 лютого 2022 йому видали зброю та боєприпаси. Магазини він хаотично поклав до спального мішку. ОСОБА_10 неодноразово переміщувався разом із ним за місцем служби, в тому числі при проходженні курсів з аеророзвідки. 26-27 травня 2022 року він переїхав до Харкова та всі речі забрав із собою. Спочатку мешкав за однією адресою, потім уклав договір оренди житла за адресою: АДРЕСА_2 . Він усвідомлював, що магазини з патронами перебувають у його фактичному володінні, проте не здавав їх, оскільки розраховував повернутися до служби.

В судовому засіданні 18 04 2024 року під час допиту в якості обвинуваченого після зміни обвинувачення ОСОБА_7 додатково пояснив, що 18 07 2022 року у нього вдома був проведений обшук, в ході якого виявлено та вилучено боєприпаси. Звертає увагу суду на те, що ще до початку обшуку хтось побував за місцем його проживання та перемістив речі. Зокрема, один з магазинів з патронами був переміщений зі спального мішку до шафи.

Спальний мішок йому видали в територіальній обороні, коли він фактично перевіз магазини в спальному мішку до Харкова, робив це без умислу, не пам`ятав про їх наявність. Також зазначив, що ще до переїзду до Харкова багато разів перевозив побратимів по м. Києву та міг переплутати речі, в тому числі спальний мішок. Крім того, вже в Харкові у нього вдома декілька разів зупинявся та навіть проживав два тижні побратим ОСОБА_11 , який також міг залишити свої бойові припаси у спальному мішку.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, а призначаючи покарання за його вчинення, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи ж апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо недоведеності вини ОСОБА_7 через неповноту судового розгляду та наявність значних протиріч не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема: постановою слідчого в ОВС 3-го відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області ОСОБА_12 від 23 07 2022 64; постановою слідчого в ОВС 3-го відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області ОСОБА_12 від 23 07 2022; висновком судово-балістичної експертизи № СЕ-19/121-22/9692-БЛ від 21 09 2022, відповідно до якого, надані на дослідження 64 патрони є боєприпасами бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 АК; постановою слідчого в ОВС 3-го відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області ОСОБА_12 від 23 07 2022 про визнання 5 гільз патронів калібру 5,45 ї 39 АК та 59 патронів калібру 5,45 х 39 АК речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002436 (т. 2, а с. 37); протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 07 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_7 фактично затриманий 19 07 2022 о 19-00 на території ВП 3 1 ХРУП 3 1 ГУНП в Харківській області (м. Харків, просп. Гагаріна, 76). Під час затримання нічого не вилучалось. Зауважень та доповнень до протоколу не надійшло (т. 1. а.с. 196-197); довідкою № 140/1215, виданої командиром Добровольчого батальйону ОУН ОСОБА_13 28 12 2015, відповідно до якої ОСОБА_7 проходив службу у вказаному батальйоні на посаді стрільця в зоні проведення АТО в АДРЕСА_4 в період з 01 03 2015 по 10 04 2015 та другу ротацію з 05 06 2015 по 20 06 2015 (т.2, а.с. 209); характеристикою № 190922/4 від 19 09 2022, виданої командиром Добровольчого формування територіальної громади № 25 м. Києва «ОУН» ОСОБА_14 , відповідно до якої ОСОБА_7 проходив службу у вказаному формуванні на посаді стрільця з 17 03 2022, і по день надання характеристики є членом ДФТГ № 25 м. Києва «ОУН», характеризується виключно позитивно (т.2, а.с. 212); листом командира Добровольчого формування територіальної громади № 25 м. Києва «ОУН» ОСОБА_14 № 190922/1 від 19 09 2022, відповідно до якого з 17 03 2022 ОСОБА_7 уклав контракт добровольця з командиром ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 5 років. ДФТГ № 25 м. Києва «ОУН» не отримувало зброї від військової частини, у оперативному підпорядкування якої знаходиться загін (т.2, а.с. 211), копія контракту додається (т. 2, а.с. 213-215); копією заяви ОСОБА_7 про відмову від обміну до держави агресора (т.1, а.с. 54); копією договору найму (оренди) житла від 23 06 2022, відповідно до якого ОСОБА_7 винаймає квартиру АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 56); копією письмових пояснень ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_15 від 02 09 2022 щодо застосування до нього катування під час перебування в Новобаварському відділу поліції м. Харкова та здійснення ним самообмови (т.1, а.с. 58), а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів не вбачає.

Так, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, полягає у носінні, зберіганні, придбанні, виготовленні, ремонті, передачі чи збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, є вогнепальна зброя (крім гладкоствольної мисливської), бойові припаси, вибухові речовини і вибухові пристрої.

При перевірці вироку суду першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів, суд першої інстанції обґрунтував безпосередньо дослідженими доказами в судовому засіданні, які перевірені апеляційною інстанцією, та яким надана належна юридична оцінка.

Так, в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого посилається на те, що під час досудового розслідування до ОСОБА_7 застосувались заборонені методи впливу працівниками поліції, проте колегія суддів вважає такі твердження голослівними та такими, що не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000609 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, внесеного до ЄРДР на підставі повідомлення ОСОБА_7 щодо застосування до нього працівниками ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області спільно з працівниками УСБУ в Харківській області заходів психологічного впливу та примусу.

Так, в ході досудового розслідування було проведено ряд оперативно-розшукових заходів та слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення зазначених ОСОБА_7 фактів.

Проте, достатніх доказів вчинення працівниками правоохоронних органів дій зі спричинення будь-кому тілесних ушкоджень, ударів, побоїв, приниження честі, гідності чи застосування спеціальних засобів з використанням службового становища в ході досудового розслідування здобуто не було.

Підтвердженням чого є постанова слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві від 07 квітня 2023 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000609 від 19 08 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю у діях працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України.

Факт скасування вказаної постанови ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2023 року не може беззаперечно свідчити про застосування щодо ОСОБА_7 незаконних методів впливу, адже на теперішній час будь-яких процесуальних рішень, які б підтверджували вказані факти матеріали кримінального провадження не містять.

Більш того, колегія суддів вважає недоречним та голослівним твердження апелянта про самообмову ОСОБА_7 , оскільки сам обвинувачений, як в судовому засіданні суду першої інстанції так і під час апеляційного перегляду не заперечував факту знаходження за місцем його мешкання бойових патронів, допускаючи при цьому той факт, що він помилково забув здати їх після припинення діяльності ДФТГ.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою факт намагання ОСОБА_7 спотворити певні факти, надаючи свідчення, які суперечать одні одним тим самим вводячи в оману як суд першої інстанції так і колегію суддів.

Так, під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , останній на запитання слідчого щодо походження знайдених патронів пояснив, що вони належать йому, він їх отримав 26 02 2022 року в м. Києві під час служби в добровольчому батальйоні «ОУН» та в кінці березня 2022 року забув їх здати.

В той же час, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений зазначив, що рішення не повертати патрони було ним прийнято свідомо, оскільки він розраховував повернутися до служби.

В судовому ж засіданні апеляційного суду обвинувачений висунув іншу версію за якою наголошував на відсутність у нього умислу на зберігання патронів, вважаючи при цьому, що вказані патрони йому могли підкинути працівники правоохоронних органів під час здійснення на його думку незаконного огляду його квартири.

Також, наголошуючи на відсутності умислу на зберігання патронів, ОСОБА_7 вказував про можливість потрапляння до нього останніх через помилковий обмін спальних мішків зі своїми побратимами.

На переконання ж колегії суддів, факт відсутності у обвинуваченого умислу на зберігання боєприпасів не знайшов свого підтвердження, а множинність висунутих ОСОБА_7 версій щодо потрапляння останніх до нього у квартиру, сприймаються колегією суддів як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Твердження ж захисника щодо проведення обшуку без участі понятих не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, проведення вказаної слідчої дії відбувалося за участі понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, а тому згідно положень ч.1 ст.86 КПК України, протокол про проведення сказаної слідчої дії є допустимим доказом.

Колегія суддів констатує, що усі вказані апелянтом доводи щодо спростування винуватості ОСОБА_7 , були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції, а усі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення та, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих апеляційних доводів, які б свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, захисником не вказано.

У даному випадку колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Решта ж доводів апеляційної скарги є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.

З огляду на викладене, вимога апелянта про скасування вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 05 2024 року та виправдання ОСОБА_7 не має правового підґрунтя у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Перевіряючи вирок в межах апеляційних доводів прокурора щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 саме такого покарання, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався врахувавши, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має незакінчену вищу освіту, неодружений, має ряд позитивних характеристик, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_7 не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України суд вважав вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо не приділення судом першої інстанції належної уваги відсутності каяття ОСОБА_7 у вчиненому, відсутність стійких соціальних зв`язків та офіційного працевлаштування останнього, судом першої інстанції були проаналізовані дані факти, з наданням їм належної оцінки, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 05 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4