Справа № 610/3292/24
Провадження № 1-кс/610/1114/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024м. Балаклія

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Довжанка Красноокнянського району Одеської області, зареєстрований і до затримання проживав в АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, в силу ст. 89 КК України судимості не має,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2024 року у провадження слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , у межах строку досудового розслідування.

На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000561 від 03.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.09.2024 приблизно о 12.30 год, солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 106-РС від 09.05.2024 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду номера обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , у ході сумісного вживання спритних напоїв разом з військовослужбовцем, який перебуває на посаді номера обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, у ході сварки з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взявши до рук дерев`яну милицю наніс нею декілька ударів (точна кількість досудовим розслідуванням наразі не встановлена) в область голови ОСОБА_7 , спричинивши при цьому своїми діями останньому тілесні ушкодження, відповідно до картки оперативного обліку хворого № 9091 від 02.09.2024 у виді гострої важкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з формуванням контузійних геморагічних вогнищ в правій тім`яній та лобній долях, стиснення головного мозку масивною гострою епідуральною гематомою в правій лобно-скронево-тім`яно-потиличній ділянці, в лівій лобно-тім`яній області, після чого, вийшов із приміщення будинку та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

04 вересня 2024 року слідчим, за погодженням з процесуальним керівником, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 04.09.2024 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор", строком до 01 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави, та останній натепер перебуває у межах Державної установи "Харківський слідчий ізолятор".

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Сторона обвинувачення зазначає, що є достатні підстави вважати, що забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підозру у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, зазначивши, що про обставини подій 02.09.2024 він нічого не пам`ятає. При цьому підозрюваний підтвердив факт знайомства з потерпілим ОСОБА_7 та те, що 02.09.2024 вони перебували разом у одному приміщені. Заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного. Заперечував проти задоволення клопотання прокурора. При цьому зазначив, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є необґрунтованою; наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведено; також не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України; не викладено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; не викладено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Сторона захисту вважає що показання свідка ОСОБА_8 є суперечливими з огляду на медичну історію ОСОБА_4 . Вказаний свідок повідомляє, що ОСОБА_4 біг за ним, проте через травму, отриману внаслідок бойового поранення, ОСОБА_4 позбавлений можливості бігати. Він ходить шкутильгаючи, оскільки, фактично, рана постійно відкрита, не заживає та гниє, а сам ОСОБА_4 потребує постійних перев`язок з ранозаживлюючими засобами. До того ж пояснення свідка ОСОБА_9 спростовують наведене ОСОБА_8 в частині можливості ОСОБА_4 бігати за свідком.

Також захисник зауважив, що наявність речовини бурого кольору на милиці стала об`єктом уваги з боку свідка ОСОБА_9 та припущенням, що саме ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження потерпілому. Однак, милиця знаходилася в будинку у вільному доступі для всіх осіб, водночас свідчень про наявність будь-яких плям на одязі чи шкірі ОСОБА_4 вказаний свідок не надав. Сторона захисту вважає що вказані показання є суперечливими з огляду на показання інших свідків, а також інші вказані обставини кримінального провадження. Серед матеріалів кримінального провадження варто вирізнити протоколи допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які так само є військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 . Вказані протоколи допиту, у частині пояснень зазначених осіб є абсолютно ідентичними, що ставить під сумнів, що це показання саме вказаних свідків. Окрім наведеного, захисник вважав за необхідне відзначити показання, надані самим потерпілим, яких під час допиту повідомив, що не пам`ятає обставин завдання йому травм. Більш того, він не знає такої особи, як ОСОБА_4 , конфліктів ні з ким не мав. Сторона захисту звертає увагу, що відповідно до висновку СМЕ №12-14/99-БЛ/24 відомості про амнезію, втрату пам`яті у ОСОБА_7 відсутні. Крім того, сторона захисту звертає увагу, що в усіх протоколах свідки зазначають, що саме ОСОБА_8 повідомив іншим, що ОСОБА_4 зійшов з глузду та почав кидатися на Геннадія та душити його. Також захисник зауважив на недопустимості фактичних даних протоколу огляду від 02.09.2024, який було проведено в АДРЕСА_2 , тоді як відповідно до рапорту за результатами події №17486431, 02.09.2024 вказані події відбувались в АДРЕСА_3 . Після проведення вказаного огляду ані прокурор, ані слідчий за погодженням з прокурором, невідкладно не звертались до слідчого судді з із клопотанням про проведення обшуку у порядку, передбачено ч. 3 ст. 233 КПК України. Окрім відсутності згоди на проникнення сторона захисту також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Так, відповідно до актуального кримінально-процесуального законодавства обшук в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису. Вказані положення, в силу ч. 2 ст. 237 КПК України необхідно застосовувати до огляду, який було здійснено 02.09.2024. Натомість, протокол огляду не містить жодних додатків, а серед матеріалів кримінального провадження відсутні будь-які електронні носії з аудіо-, відеозаписами. Зазначений у протоколі затримання час затримання ОСОБА_4 не співпадає з фактичним часом затримання, отже, на думку захисника, протокол затримання є також недопустимим доказом, оскільки складений всупереч положенням КПК України

За результатами дослідження у висновку експерта №12-14/80-БЛ/24 щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 встановлено наступне: "на лобі праворуч садно 2,5х1 виступаючою червоною кіркою над рівнем навколишньої шкіри, м`які тканини навколо садна червонуватого кольору аналогічне за характером садна розташовані: на крилі і спинки носу справа розмірами 2х2 см і 2х1,2 см в скуловій ділянці справа 1х0,7 на шкірі верхньої губи справа - 1х0,6 на боковій поверхні грудної клітини праворуч по задній підпахвовій лінії на рівні 6-8 ребер смугасті на ділянці розмірами 7х6 кілька вище гребня правої підвздошної кістки по задній пахвовій лінії смугасті на ділянці розмірами 8х5 на задньо-внутрішній поверхні правого передпліччя від лучезапястного суглобу до верхньої третини розмірами 7х0.5, 6х0.3, 4х1 і 2х1,5 на внутрішній та задній поверхні лівого ліктьового суглобу розмірами 1,5х1 і 1х1 на нижньому віці правого ока багрово-синюшний крововилив розмірами 2,2х0,7 Інших тілесних ушкоджень на момент огляду не встановлено" Окрім встановлення тілесних ушкоджень експерт також зазначив, що дані тілесні 7 ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, особливі властивості яких в ушкодженнях не відобразилися. Сторона захисту стверджує, що тупі тверді предмети - це широке та абстрактне поняття, яке потребує суттєвих уточнень. Так, тупим предметом може бути як цеглина, так і милиця.

Виходячи з усіх наведених тверджень сторона обвинувачення, не заглиблюючись та не досліджуючи обставини справи належним чином, презюмувала, що саме ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення. Крім того, сторона захисту звертає увагу на те, що показання всіх свідків, окрім ОСОБА_8 є показаннями зі слів інших осіб (недопустимі докази), а показання самого ОСОБА_8 містять істотні суперечності. Фактичні дані протоколу огляду, а також інші докази отримані в ході його проведення та похідні від них є також недопустимими, підозра не відповідає стандарту доказування, що застосовується на цій стадії кримінального провадження, оскільки обґрунтовується недопустимими доказами. Також сторона захисту звертає увагу на те, що ОСОБА_4 через бойове поранення має трофічну виразку правої п`ятки та гранулюючу рану. Внаслідок вказаного поранення ОСОБА_4 протягом тривалого часу пересувається на милиці. Більш того, з 06.11.2022 він постійно перебуває на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, у відпустках за станом здоров`я. Враховуючи викладене, у об`єктивного спостерігача мають закрадатися сумніви щодо можливості ОСОБА_4 бігати. Стосовно існування ризику переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду сторона захисту наполягає на тому, що твердження про проходження ОСОБА_4 військової служби жодним чином не свідчить про його наміри переховуватись від правосуддя. Наведене у судовому рішення припущення є дискримінаційним щодо військовослужбовців та не підтверджується фактичними доказами. Отримати відомості щодо його місцезнаходження правоохоронні органи мають можливість через безпосереднього командира ОСОБА_4 . При цьому, ухилення від проходження військової служби та/або самовільне залишення військової частини є кримінально караним правопорушенням. Відповідно, усвідомлюючи можливість відкриття кримінального провадження щодо вказаних фактів не в інтересах ОСОБА_4 буде переховування від правоохоронних органів. Сторона захисту наполягає на тому, що наведений судом ризик не підтверджується фактичними доказами та суперечить об`єктивній дійсності. Стороною обвинувачення наведено, існування ризику впливу на свідків. В обґрунтування ризику знову ж таки покладено факт проходження ОСОБА_4 військової служби, внаслідок чого у сторони обвинувачення склалось враження про наявність у ОСОБА_4 навичок володіння вогнепальною зброєю. Поряд із цим сторона обвинувачення зазначає про наявність у ОСОБА_4 можливості впливу на свідків шляхом грошових активів чи соціальних зв`язків. З 06.11.2022 ОСОБА_4 постійно перебуває на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, у відпустках за станом здоров`я. З огляду на це можна зробити висновок, що близько двох років ОСОБА_4 функціональних обов`язків за займаними посадами жодного дня не виконував за станом здоров`я. Відтак, припущення про існування у нього навичок поводження зі зброєю спростовується наведеною інформацією. Щодо впливу шляхом грошових активів необхідно зазначити, що під час проходження лікування внаслідок отриманих бойових поранень ОСОБА_4 не отримав додаткових грошових винагород та інших виплат, відтак, він звернувся за правничою допомогою до адвокатів. Так, захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 отримав інформацію щодо процесу повернення заборгованості за лікування травми ОСОБА_4 . У відповідь на адвокатський запит військова частина повідомила, що правові підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди за період лікування відсутні, оскільки травму віднесено до легких. Втім, 21.08.2024 ОСОБА_4 отримав нову Довідку 11 РВЛК, якою встановлено причинний зв`язок травми "з захистом Батьківщини", а також ступінь тяжкості: "травма ТЯЖКА". Вказані обставини передували тому, що відбулось 02.09.2024. Відтак усі твердження посадових осіб військової НОМЕР_1 треба оцінювати в розрізі наявності конфлікту інтересів між ОСОБА_4 та керівництвом військової частини. Більш того, теза про те, що особа, яка протягом приблизно двох років не отримує належне грошове забезпечення та виплати, може впливати на своїх командирів, які в свою чергу безпосередньо впливають на процес здійснення виплату своєму підлеглому, є абсурдною. До цих заперечень додаються відповіді на адвокатські запити а також довідка про грошове забезпечення, відповідно до якої виплати не були здійснені у встановлені законодавством строки. Сторона захисту також звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження свідками у ньому є військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням є начальниками або старшими чи молодшими за військовим званням відносно ОСОБА_4 . За таких обставин вплив підлеглого відносно його командира, або відносно старшого за званням є неможливим та абсурдним. В обґрунтування наведено стороною обвинувачення існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме можливість вчинення ОСОБА_4 самокалічення або симулювання хвороби. В контексті наведеного, захисник вважає за необхідне навести викладене у Довідці про обставини травми № 4497 від 15.05.2023. Так, відповідно до вказаного документу 06.11.2022, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , внаслідок артилерійського та танкового обстрілу ОСОБА_4 отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення правої п`яткової кістки та лівого стегна. Як зазначено у вже згадуваній раніше медичній характеристиці, внаслідок вказаного поранення ОСОБА_4 постійно перебуває на лікуванні та під наглядом лікарів, оскільки через поранення має трофічну виразка правої п`ятки та гранулюючу рану. Таким чином, у ОСОБА_4 немає потреби "симулювати" хворобу, або калічити себе, оскільки внаслідок бойових дій він і так має поранення та хворобу, відповідно до якої він близько двох років перебуває на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, у відпустках за станом здоров`я. Сторона захисту наполягає на тому, що наведений судом ризик не підтверджується фактичними доказами та суперечить об`єктивній дійсності. У противагу наведеному стороною обвинувачення твердженню про те, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, відтак може вчинити самовільне залишення військової частини або дезертирство захисник відзначив, що відповідно до військового квитка ОСОБА_4 , останній проходив військову службу за мобілізацією у НОМЕР_2 (період проведення АТО на сході України), крім того, з 16.03.2022 знову долучився до лав Збройних Сил України. Відтоді, вже протягом більш ніж двох років ОСОБА_4 проходить військову службу. За цей час останній не вчиняв ні адміністративних правопорушень, пов`язаних із військової службою, ні військових кримінальних правопорушень. Враховуючи вищевикладене, сторона захисту робить висновок про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Більш детально свої заперечення проти заявленого клопотання захисник виклав у письмовій заяві, поданій ним 24.10.2024, яка була досліджена та врахована слідчим суддею під час розгляду клопотання.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею з пояснень підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він показання дає добровільно, до нього не застосовується насильство у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що ВП №1 ІРУП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000561 від 03.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

03.09.2024 о 11.09 год ОСОБА_4 фактично затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04 вересня 2024 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 04.09.2024 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор", строком на 60 днів до 01 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Постановою керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_12 від 16.10.2024 строк досудового розслідування вищезазначеного кримінального провадження продовжено до трьох місяців, тобто до 04.12.2024.

Слідчий у клопотанні зазначає, що строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні закінчується 01.11.2024, однак завершити досудове слідство до вказаного строку не виявляється можливим.

Також необхідно провести ряд процесуальних дій, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, виконати вимоги ст. 293 КПК України та інші процесуальні дії.

Надані стороною кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується: протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 та вилученими речовими доказами; протоколом затримання особи у порядку ст. 208 КПК України; протоколам допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якого ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_4 ; карткою оперативного обліку стаціонарного хворого № 9091 від 02.09.2024, з якої вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено діагноз: гостра важка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, забій головного мозку з формуванням контузійних геморагічних вогнищ в правій тім`яній та лобній долях, стиснення головного мозку масивною гострою епідуральною гематомою в правій лобно-скронево-тім`яно-потиличній ділянці, в лівій лобно-тім`яній області; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; проколом допиту свідка ОСОБА_10 .

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою судам належить враховувати тяжкість покарання, що загрожує їм, та наявність або відсутність у них постійного місця проживання тощо.

Крім того, питання щодо обґрунтованості підозри було предметом перевірки слідчого судді в ході судового розгляду при обранні міри запобіжного заходу.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" № 42310/04 від 21.04.2011, "Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства" №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, "Мюррей проти Сполученого Королівства" № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що "існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення" (рішення ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", рішення "Котій проти України").

Як зазначив у своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Немайстер проти Австрії", наявність обґрунтованої підозри в тому, що затриманий скоїв злочин, є визначальною умовою законності утримання під вартою, однак з часом воно перестає бути достатнім, і Європейський Суд повинен в цьому випадку встановити, чи виправдовують продовження позбавлення волі інші підстави, наведені судовими органами.

Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор у судовому засіданні та слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ. Так, у справі "Феррарі-Браво проти Італії" № 9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" № 14310/88 від 23.10.1994 "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обставинами, які свідчать про існування вказаних ризиків, а також те, що ці ризики не зменшилися та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, є дані про особу підозрюваного, а саме відомості про те, що він військовослужбовець, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , місце дислокації якої може змінитися в іншу область, враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України. Суворість покарання за кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до восьми років, у вчиненні якого ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється, вказує на можливість вчинити інше правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може здійснити вплив на потерпілого та свідків, застосовуючи фізичну силу та психологічний вплив, навички володіння вогнепальною зброєю та вибуховими речовинами і безперешкодний доступ до вогнепальної зброї та боєприпасів, за допомогою яких може погрожувати потерпілому і свідкам у кримінальному провадженні, тим самим примусити останніх змінити свої показання або взагалі відмовитись від них. Слідчим суддею також враховано те, що потерпілий та свідки є військовослужбовцями тієї ж військової частини, що і підозрюваний, що додатково збільшує ризик впливу на них. Крім того, з матеріалів, що характеризують особу підозрюваного встановлено, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у т.ч. за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я осіб, а також проти власності. Зазначені обставини також можуть додатково свідчити про наявність ризиків втечі, так і ризиків вчинення інших кримінальних правопорушень, у т.ч. з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів".

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання належності та допустимості доказів, на які посилається сторона захисту у своїх запереченнях, вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Довжанка Красноокнянського району Одеської області, українець, громадянин України, одружений, з вищою освітою, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , номер обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону, солдат, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , с силу ст. 89 КК України судимостей не має.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний не може триматися під вартою за станом здоров`я слідчий суддя вважає необґрунтованими, оскільки, як встановлено ОСОБА_4 є військовослужбовцем, непридатним до військової служби внаслідок отримання поранення не визнавався. Надані стороною захисту медичні документи не дають достатніх підстав стверджувати, що перебування підозрюваного під вартою може загрожувати його життю та здоров`ю, а медична допомога, що надається у слідчому ізоляторі недостатня для підтримання здоров`я підозрюваного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу підозрюваного та можливість його впливу на підозрюваного та свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Продовження тримання під вартою з урахуванням положень ст. 199 КПК України можливе за умови, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає можливим продовжити йому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 04 грудня 2024 року включно.

Керуючись статтями 2, 7, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 199, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який народився в с. Довжанка Красноокнянського району Одеської області, зареєстрований і до затримання проживав в АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою в Державній установі "Харківській слідчий ізолятор" в межах строку досудового розслідування до 04 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали, в межах строку досудового розслідування до 04 грудня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено і оголошено 29.10.2024 о 16.45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1