Справа № 446/40/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/799/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року щодо ОСОБА_9 ,

з участю: прокурора ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_9 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 5000 гривень завданої моральної шкоди. В решта позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 5000 гривень завданої моральної шкоди. В решта позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 , 31 березня 2014 року близько 17 години, знаходячись на своєму подвір`ї, що в АДРЕСА_1 (до набрання чинності постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів»), а саме поблизу огорожі, яка межує з господарством ОСОБА_7 , умисно наніс її неповнолітньому сину ОСОБА_8 два удари тильною стороною садової пилки в кисть його лівої руки, спричинивши останньому забійні поверхневі садна лівої кисті та які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

За наведених обставин ОСОБА_9 спричинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Крім цього, ОСОБА_9 31 березня 2014 року близько 17 години, знаходячись на своєму подвір`ї, що в АДРЕСА_1 (до набрання чинності постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів»), а саме поблизу огорожі, яка межує з господарством ОСОБА_7 , під час словесного конфлікту, який виник між ними, умисно наніс останній один удар уламком цегли в лобну ділянку голови, чим спричинив потерпілій черепно-мозгову травму у вигляді струсу головного мозку та забійної рани лобної ділянки, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За наведених обставин ОСОБА_9 спричинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

На вказаний вирок суду апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження закрити за відсутності у діях ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається на помилковість висновку суду про наявність у діях ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Суд надав невірну оцінку окремим доказам та фактам, які мають доказове значення.

Зазначає, що незважаючи на заявлене клопотання сторони захисту про визнання протоколу огляду місця події від 31 березня 2014 року недопустимим доказом, судом клопотання залишено поза увагою. Жодного рішення з цього приводу не прийнято, будь - якого обґрунтування не надано.

Звертає увагу, що 25 вересня 2018 року під час судового засідання у Кам`янка-Бузькому районному суді Львівської області понята ОСОБА_12 , яка зазначена в протоколі, повідомила, що участі в слідчій дії не приймала, про кримінальне провадження їй відомо не було, в населеному пункті, де проводилась слідча дія ніколи не була.

При цьому, суд першої інстанції проігнорував неодноразово заявлені клопотання обвинуваченого та захисника щодо допиту в суді ОСОБА_12 та дослідження показів наданих нею 25 вересня 2018 року в Кам`янка-Бузькому районному суді Львівської області.

Місцевий суд залишив поза увагою, що уламок цегли не був вилучений під час огляду місця події. Даний уламок цегли через певну кількість днів був наданий слідчому законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_11 .

Підтвердженням цього, окрім визнання цього факту ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , є те, що в протоколі огляду місця події жодного опису цегли немає.

Крім цього, під судового розгляду ОСОБА_11 та ОСОБА_7 заявили, що уламок цегли, який досліджений в суді не той який вони представили слідчому, він підмінений, він інший.

Також захисник вказує, що висновок експерта № 45/2014 від 01 квітня 2014 року судово-медичної експертизи ОСОБА_8 складений з грубим порушенням норм законодавства, викликає сумніви, а тому є неналежним, недопустимим доказом у справі.

Вважає, що вказаний висновок експертизи не відповідає положенням ст.102 КПК України та п. 4.12, п.4.13 Інструкції «Про призначення та проведення експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом МІО України №53/5 від 08 жовтня 1998 року, оскільки не містить усіх відомостей встановлених цими нормами. При проведенні експертизи не наведено жодного обґрунтування прийнятого рішення, методів дослідження не вказано, посилання на відповідну літературу не здійснено.

Крім цього, експертом не досліджувалось та не надано відповідь на запитання про те чи могли виявлені тілесні ушкодження виникнути під час бійки, ударів руками людини (в тому числі озброєної якимось предметом, дерев`яною палкою чи металевим предметом). При цьому, із фотографії, що долучена потерпілою стороною до матеріалів справи вбачається, що в неповнолітнього на кисті руки є три рани які схожі на незначні порізи, царапини.

Оскільки в ході досудового слідства садова пила не оглядалась, не вилучалась експерт, не мав даних та підстав для висновку про можливість спричинення тілесних ушкоджень саме садовою пилою ОСОБА_9 . Однак, суд не піддав сумніву необґрунтованість висновку експерта.

Поряд з цим слід зауважити, що ОСОБА_9 під час допиту в суді показав, що він на належній йому території захищався від протиправних діянь неповнолітнього ОСОБА_8 , в тому числі відштовхував його руки ручкою садової пили, яка не мала гострих країв, виступів.

Наголошує на неповноті судового розгляду, оскільки суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання захисту щодо допиту в суді неповнолітнього (на даний час повнолітнього) потерпілого ОСОБА_8 .

Вказує, що у вироку зазначено про згоду учасників процесу щодо розгляду справи у відсутності потерпілого ОСОБА_8 , однак сторона захисту не заперечувала цього, але не в усіх без виключення судових засіданнях.

При цьому, сторона захисту наполягала та заявляла клопотання про виклик потерпілого ОСОБА_8 до суду для дачі свідчень, зокрема щодо механізму спричинення йому тілесних ушкоджень.

Водночас суд взяв до уваги та поклав за основу поверхневі, недеталізовані, сумнівні покази (особливо щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень) ОСОБА_8 , надані ним під час досудового розслідування, та проігнорував повні, послідовні, узгоджені між собою покази ОСОБА_9 надані ним під час судового розгляду.

Покликається, що недопустимим доказом є і висновок експерта № 46/2014 від 01 квітня 2014 року судово-медичної експертизі ОСОБА_7 , оскільки в порушення вимог ст.102 КПК України, п.п. 4.12, 4.13 Інструкції «Про призначення та проведення експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом МІО України №53/5 від 08 жовтня 1998 року, експертом у висновку не зазначено усіх необхідних відомостей.

При цьому, експертом не вирішувалось та не надано відповідь на поставлене питання про те чи могли виявлені тілесні ушкодження виникнути під час бійки, ударів руками людини (в тому числі озброєної якимось предметом, дерев`яною палкою чи металевим предметом).

Звертає увагу, що враховані місцевим судом протоколи проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 20 травня 2014 року, а також протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 березня 2014 року і протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 02 квітня 2014 року, містять факти, які вказують на протиріччя у показах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також ОСОБА_11 .

Так, під час слідчої дії ОСОБА_7 заявила, що ОСОБА_9 в інкримінований час кидав в неї металевим дротом, який не контактував з її тілом, та сумішшю землі із камінням від чого вона отримала травму в лобній частині голови. Про уламок цегли ОСОБА_11 не зазначала, хоча він у вироку інкримінований ОСОБА_9 як знаряддя вчинення злочину. Про жбурляння ОСОБА_9 землею ні в протоколі допиту ОСОБА_8 , ні під час проведення з ним слідчого експерименту, не зазначається.

Акцентує, що уламок цегли в ході огляду місця події не описувався, такий уламок цегли був долучений потерпілою стороною через значний час після події, а тому вважає, що під час судових засідань ОСОБА_7 , ОСОБА_11 свідомо та незаконно змінили свої свідчення.

Крім цього, звертає увагу на показання потерпілої ОСОБА_7 про те, що паркан на місці пригоди був високий та непроглядний. У зв`язку з цим ОСОБА_8 став на підмурівку паркану, щоб глянути через нього чим саме ОСОБА_9 обрізає гілки дерева на території його домоволодіння. При цьому ОСОБА_8 зловився руками за верхню частину паркану.

Водночас, ОСОБА_7 , стоячи неподалік, чітко бачила, що ОСОБА_9 мав в руках садову пилу та, що нею один раз вдарив ОСОБА_8 по лівій руці, спричинивши йому царапини та рани в ділянці передпліччя та кисті.

Разом з тим, ОСОБА_8 під час слідчого експерименту ствердив, що ОСОБА_9 декілька разів вдарив його садовою пилою по лівій руці, спричинивши йому царапини та рани в ділянці передпліччя та кисті.

Однак, жодних доказів щодо нанесення саме двох ударів пилою, відсутності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 в ділянці лівого передпліччя як на стадії досудового слідства так і під час розгляду справи в суді першої інстанції не здобуто.

При цьому, жодного відтворення механізму спричинення тілесних ушкоджень в ході проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не проводилось.

Наголошує, що наведені обставини свідчать про існування сумнівів у показаннях потерпілих, зокрема, щодо видимості, механізму спричинення тілесних ушкоджень, предметів вчинення злочину, кількості нанесених ударів, тощо.

Крім цього, захисник вказує, що судом незаконно відмовлено в клопотанні захисту щодо допиту свідка ОСОБА_13 , хоча про цього свідка, як безпосереднього очевидця події, під час дачі свідчень вказувалось потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а також обвинуваченим ОСОБА_9 .

Окрім цього, судом не взято до уваги та не надано правової оцінки тому, що ОСОБА_9 , обрізаючи гілки сусідського дерева, які звисали над його домоволодінням, не вчиняв протиправних дій, і що саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спровокували конфлікт, а інкриміновані дії ОСОБА_9 вчиняв на належній йому території захищаючись від протиправних посягань.

Просить допитати потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , поняту ОСОБА_12 або дослідити звукозапис її допиту.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок в частині задоволення цивільного позову змінити та стягнути з ОСОБА_9 на його користь заподіяну матеріальну шкоду на суму 5470 грн. та моральну шкоду на суму 35000 грн.

На підтримку своїх апеляційних вимог потерпілий покликається, що вирок суду у частині вирішення цивільних позовів є необґрунтованим, оскільки суду не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_14 , потерпілих, не дослідив докази щодо цивільних позовів.

Вказує, що вирок у частині відмови задоволення цивільного позову про стягнення на його користь матеріальної шкоди у розмірі 5 470 грн. є безпідставним та необґрунтованим, оскільки ці кошти він витратив на косметичні операції, пов`язані з видаленням рубців на руці. Також, суд не врахував, що внаслідок кримінального правопорушення він відвідував терапію у приватного психолога у зв`язку із заподіянням моральної шкоди, оскільки він зазнав сильних душевних та моральних страждань, а також продовжує відчувати наслідки заподіяних йому тілесних ушкоджень.

Звертає у вагу, що він є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, і додаткові травми додають йому сильний дискомфорт та потребу у додатковій реабілітації та лікуванні.

Також вважає, що вирішуючи цивільний позов у частині морального відшкодування, місцевий суд не в повній мірі дотримався вимог закону, які впливають на визначення розміру такого.

Стверджує, що суд не врахував глибину фізичних і моральних страждань потерпілих та їх тривалість. Вказує, що протиправними діями ОСОБА_9 йому була заподіяна моральна шкода, яка полягала в моральних переживаннях і стражданнях, що їхвін зазнав у зв`язку з спричиненням мені тілесного ушкодження, а саме: «забійні поверхневі садна лівої кисті», внаслідок чого він зазнав фізичного болю. Також було порушено його нормальний спосіб життя, він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я, а також відвідував психолога.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок в частині задоволення цивільного позову змінити та стягнути з ОСОБА_9 на її користь заподіяну матеріальну шкоду на суму 16406, 10 грн. та моральну шкоду на суму 55000 грн.

На підтримку своїх апеляційних вимог потерпіла покликається, що вирок суду у частині вирішення цивільних позовів є необґрунтованим, оскільки суду не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_14 , потерпілих, не дослідив докази щодо цивільних позовів.

Вважає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні її цивільного позову у частині заподіяння їй матеріальної шкоди, оскільки вказані кошти вона витратила на косметичні операції, пов`язані із відновленням попереднього вигляду обличчя. Вказує, що суд належним чином не врахував, що внаслідок кримінального правопорушення вона відвідувала психолога у зв`язку із депресією, нервовим напруженням внаслідок отримання сильних душевних і моральних страждань і вона продовжує постійно відчувати наданих їй тілесних ушкоджень.

Покликається, що при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував її моральні переживання та страждання, які вона зазнала внаслідок кримінального правопорушення, зокрема, погіршення зору, часткову втрату слуху, рубець на обличчі. Було порушено її нормальний спосіб життя.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили таку задоволити. Апеляційні скарги потерпілих заперечили.

Законний представник потерпілих підтримав апеляційні скарги потерпілих та просив такі задоволити. Апеляційну скаргу сторони захисту заперечив, як необґрунтовану.

Прокурор заперечив апеляційні скарги сторони захисту та потерпілих, як безпідставні, покликавшись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі сторона захисту покликається на відсутність у діях ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно апеляційних скарг потерпілих, останні не погоджуються із оскаржуваним вироком у частині вирішення судом їх цивільних позовів.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок не відповідає даній норми закону.

Згідно матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_9 впродовж усього судового провадження свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень заперечував.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, судом першої інстанції обґрунтовано наступними доказами:

-показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 , наданими у судовому засіданні місцевого суду;

- протоколом огляду місця події від 31.03.2014р. та фототаблиця до нього;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.03.2014р.;

- висновком експерта № 45/2014 від 01.04.2014р. згідно якого при судово-медичній експертизі неповнолітнього ОСОБА_8 було виявлено садна на лівій руці та виставлено діагноз:" Забійні поверхневі садна лівої кисті", які утворились від дії тупих твердих предметів чи при контакті із такими, могли виникнути від удару господарської пилки, як вказує потерпілий, і не являються характерними для падіння на площину,31.03.2024р. та відносяться до легкого тілесного ушкодження;

- випискою № 3694 із медичної карти амбулаторного хворого, згідно якої у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено забій, поверхневі садна лівої кисті;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 02.04.2014р.;

- висновком експерта № 46/2014 від 01.04.2014р.згідно якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_7 було виявлено рану на чолі та виставлено діагноз: "Струс головного мозку. Забійна рана лобної ділянки", які утворилися від дії тупих твердих предметів або при контакті з такими, не виключено могли виникнути від удару цеглою 31.03.2014р. та відносяться до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоров`я. Діагноз "Струс головного мозку." при оцінці ступеня тяжкості до уваги не приймається, у зв`язку з відсутністю записів лікаря-невропатолога.

- випискою № 3692 із медичної карти амбулаторного хворого, згідно якої у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено струс головного мозку. Забійна рана лобної ділянки.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 11.04.2014р.;

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_9 від 20.05.2014р. на території подвір`я, яке належить ОСОБА_9 та фототаблицею до нього;

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 від 20.05.2014р. на території подвір`я, яке належить ОСОБА_7 та фототаблицею до нього;

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 від 20.05.2014р. на території подвір`я, яке належить ОСОБА_7 та фототаблицею до нього.

Як передбачено положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а

також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Положеннями ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

При цьому, колегія суддів враховує і положення п.7 ч.2 ст. 97 КПК України, згідно якого суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

Частиною 3 ст. 97 КПК України визначено, що суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона: 1) відсутня під час судового засідання внаслідок смерті або через тяжку фізичну чи психічну хворобу; 2) відмовляється давати показання в судовому засіданні, не підкоряючись вимозі суду дати показання; 3) не прибуває на виклик до суду, а її місцезнаходження не було встановлено шляхом проведення необхідних заходів розшуку; 4) перебуває за кордоном та відмовляється давати показання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд як на докази вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальник правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, покликався, зокрема, на протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 від 02.04.2014р. та протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 11.04.2014р.

Тобто при прийняті оскаржуваного вироку, місцевий суд врахував показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 , які останні надавали під час досудового розслідування у 2014 році.

Тобто судом враховано показання, які він безпосередньо не сприймав під час судового засідання і такі не були отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Крім цього, зміст цих показань у вироку взагалі не розкрито.

Будь яких даних, які унеможливлювали проведення судом допитів у судовому засіданні місцевого суду потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 у матеріалах справи не має і у вироку такі не наведено.

Згідно вироку суду місцевий суд лише врахував подану потерпілим ОСОБА_8 заяву, згідно якої потерпілий просив суд справу розглядати у його відсутності, однак не навів чому допит потерпілого ОСОБА_8 є неможливим у судовому засіданні.

Щодо врахування місцевим судом протоколу допиту свідка ОСОБА_13 , тобто показань даного свідка, наданих під час досудового розслідування, то у вироку взагалі відсутні висновки місцевого суду про неможливість допитати даного свідка безпосередньо у судовому засіданні.

Більше того, згідно матеріалів справи сторона захисту у судових засіданнях, зокрема, 11.09.2023 та 13.06.2024 покликалась на необхідність допиту у судовому засіданні дружини обвинуваченого - ОСОБА_13 .

Згідно журналу судового засіданні від 11.09.2023 обвинувачений ОСОБА_9 просив викликати у судове засідання свідків, а саме дружину та понятих, і суд ухвалив викликати у судове засідання свідків. Однак, в матеріалах справи відсутні будь які дані про виклик свідків у судове засідання.

У подальшому, у судовому засіданні 13.06.2024 обвинувачений знову зазначив про необхідність виклику у судове засідання свідків, зокрема, його дружину та понятому Земцову, однак суд відмовив у задоволенні даного клопотання та закінчив розгляд справи у цей день, видалившись у нарадчу кімнату для ухвалення рішення.

Крім цього, місцевий суд, як на доказ вини обвинуваченого покликався на протокол огляду місця події від 31.03.2014р. та фототаблиця до нього.

Згідно даного протоколу, вказана слідча дія була проведена, за участю понятих, зокрема ОСОБА_12 , про необхідність допиту якої у судовому засіданні покликалась сторона захисту.

В апеляційній скарзі, захисник вказує, що 25 вересня 2018 року під час судового засідання у Кам`янка-Бузькому районному суді Львівської області понята ОСОБА_12 , яка зазначена в протоколі огляду місця події від 31.03.2014р., повідомила, що участі в слідчій дії не приймала, про кримінальне провадження їй відомо не було, в населеному пункті, де проводилась слідча дія ніколи не була.

За таких обставин, як вказано в апеляційній скарзі захисника, сторона захисту клопотала про визнання протоколу огляду місця події від 31 березня 2014 року недопустимим доказом.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи такі доводи сторони захисту залишились без уваги суду першої інстанції.

При судовому розгляді справи Жовківським районним судом Львівської області у судовому засіданні понята ОСОБА_12 в якості свідка не допитувалась.

Жодних мотивів з приводу зазначених тверджень сторони захисту у вироку не наведено. Хоча у даному випадку місцевий суд повинен був перевірити вказані обставини, та з урахуванням встановлених обставини, надати правову оцінку даному протоколу місця події від 31 березня 2014 року.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Повнота судового розгляду є обов`язковою передумовою доведеності обвинувачення, а її недотримання, згідно ст.410 КПК України, може полягати у залишенні недослідженими обставин та/або доказів, що можуть мати істотне значення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Ураховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що під час судового провадження щодо ОСОБА_9 вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконано не у повній мірі.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які не можуть бути усунуті при апеляційному розгляді, а також неповноту судового розгляду, а тому вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи, та в залежності від установленого прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, апеляційні доводи потерпілих щодо вирішення місцевим судом їх цивільних позовів на даному етапі не можуть бути перевірені апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: