Березівський районний суд Одеської області
14.11.2024
Справа № 494/2107/24
Провадження № 1-кс/494/670/24

У Х В А Л А
14.11.2024 року м.Березівка
Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши заяву ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,
АДРЕСА_1 майна та її представник адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про судовий розгляд.
Прокурор в судовому засіданні заперечив подану заяву, зазначив, що дане питання повинно розглядатися в порядку ЦПК України, так як постанова про накладення арешту була винесено при дії КПК України в редакції 1960 року.
Дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення прокурора, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року), який був чинний на момент прийняття рішення про накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.
Згідно з ч. 5 ст. 404 КПК України (в ред. 1960 року), якщо у виправданого, чи особи, стосовно якої справа припинена, були вилучені документи, цінності чи інші предмети, або накладений арешт на майно, копія відповідного рішення суду направляється відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей чи інших предметів, а також для зняття арешту з майна.
Ч. 1ст. 409 КПК України (в ред. 1960 року) визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.
За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства», у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, якщо вироком ці заходи не скасовані.
Відповідно до п. 9 розділу 11 Перехідних положень КПК України (в ред. 2012 року), арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.
Постанова про накладення арешту на майно ухвалена слідчим прокуратури 19.04.008 року, тобто до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п. 9 розділу11 Перехідних положень КПК України(в ред. 2012 року), постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Проте положеннями КПК України (в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (ч. 1 ст. 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (ч. 6 ст. 126).

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України (в ред. 1960 року)не містив.

Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст п. 7 ч. 1 ст. 253, п. 8 ч. 1 ст. 324, ч. 13 ст. 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі ст. 174 КПК України (в ред. 2012 року) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленомуКПК України (в ред. 2012 року).

Процедури вирішення зазначених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку.

Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст. ст. 174, 539 КПК Україні, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України (в ред. 2012 року), і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Але арешт на майно ОСОБА_5 було накладено слідчим прокуратури під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України (в ред. 1960 року), оскільки постанова слідчим була винесена 19.04.2008 року, а новий КПК України набрав чинності 13.04.2012 року.

Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України (в ред. 1960 року) і при цьому згідно з п. 9розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в ред. 2012 року)питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 № 2-3392/11, від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 року № 6-26цс13, а також постанови Великої Палати Верховного суду № 727/2878/19 від 30 червня 2020 року.

Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України (в ред. 1960 року), а не КПК України (в ред. 2012 року), то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі № 911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положеньст. 19 ЦПК України, ст. 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначені норми, а також ту обставину, що арешт було накладено постановою слідчого прокуратури на підставі норм КПК України в редакції 1960 року, слідчий суддя, дійшов висновку про те, що заяву слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п. 9 розділу XI Перехідних положень КПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 14.11.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1