ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 липня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 липня 2024 року продовжено термін запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 вересня 2024 року.

На вказане рішення суду першої інстанції адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.07.2024р. в частині задоволення клопотання прокурора та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження на 60 днів терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також просять змінити застосований раніше до обвинуваченого ОСОБА_8 та до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Вважають ухвалу суду першої інстанції в частині продовження терміну запобіжного заходу відносно обвинувачених безпідставною, необґрунтованою та винесеною з порушенням норм кримінально процесуального закону.

Зазначають, що по суті пред`явленого обвинувачення вбачається, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 20.08.2020 року одночасно вчинили одну травмуючи дію та завдали одне тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , що знаходиться в причинному зв`язку із настанням смерті, однак спричинення одного такого тілесного ушкодження від дії двох осіб неможливо, що також підтвердили в судовому засіданні допитані експерти, які проводили СМЕ у справі.

ЄУНСС №727/10844/20 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_11

Провадження №11-кп/822/318/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст. 199, 331 КПК України

Вказують на те, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки показанням свідків, які були очевидцями події.

Зазначають і те, що на час розгляду клопотання прокурора судом досліджено усі докази сторони обвинувачення та допитано потерпілу і свідків, тобто відпали ризики, які можливо існували.

Стверджують, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує факту завдання потерпілому ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, однак заперечує завдання йому саме ударів по голові в область потиличної зони, а обвинувачений ОСОБА_9 взагалі заперечує факт спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Крім цього, поза увагою суду при розгляді клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишилось те, що ОСОБА_8 щиро розкаюється, відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду, на його утриманні та повному забезпеченні перебувають двоє малолітніх дітей та його дружина ОСОБА_12 , яка є інвалідом 2 групи, у зв`язку з цим потребує постійного догляду.

На думку захисників, суд першої інстанції не розглянув можливість застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, а по суті просто обмежився загальними формальними фразами без мотивації прийнятого рішення.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, з підстав у ній викладених, думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та просив рішення районного суду залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи, наведені в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів доходить такого.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог у повній мірі.

Установлено, що в Шевченківському районному суді м. Чернівці на розгляді перебуває кримінальне провадження №40001497 від 21.08.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , районний суд належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків можливої протиправної поведінки обвинувачених.

Як вбачається з матеріалів провадження, надісланих до суду апеляційної інстанції у порядку ст.422-1 КПК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а тому ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує.

Також районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що не зменшився та продовжує існувати ризик того, що обвинувачені можуть вчинити інше правопорушення, зважаючи на встановлені судом обставини.

Твердження захисників про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням вказаного вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до них більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, як про це просять їх захисники, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

На думку колегія суддів, прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім цього, відповідно до практики ЄСПЛ, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Тривалість судового розгляду та тривале перебування обвинувачених під вартою в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явки учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з-під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту в частині можливої зміни кваліфікації дій їх підзахисних не можуть бути наразі предметом перевірки апеляційним судом, оскільки питання доведеності вини обвинувачених та оцінка доказів у справі, у розумінні ст. 84, 85, 86 КПК України, вирішується судом у нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у справі.

Посилання у апеляційній скарзі сторони захисту на характеризуючі дані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Більше того, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором у їх поведінці.

Поряд з цим, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку всім доводам адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . наведеним в апеляційній скарзі, оскільки ч.2 ст. 422-1 КПК України передбачено вичерпний перелік документів, які можуть бути витребувані суддею-доповідачем з суду першої інстанції у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою.

З урахування викладеного вище, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги адвокатів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому її слід залишити без задоволення, а ухвалу районного суду, як таку, яка повністю відповідає ст.370 КПК України, - без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 176-178, 183, 331, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3