Справа № 521/9359/23
Номер провадження:1-кп/521/846/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Дата і місце постановлення ухвали:

15 жовтня 2024 року, м. Одеса.

Назва та склад суду, секретар судового засідання:

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2

Найменування (номер) кримінального провадження:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000525 від 15.11.2022 року.

Прізвище, ім`я і по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсон, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення:

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 111-1 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєї ініціативи воно розглядається:

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою та просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.

Сторона захисту у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів:

ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, що підтверджується обвинувальним актом.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався:

ОСОБА_3 обвинувачується, у скоєнні особливо тяжкого злочину. При цьому, тяжкість обвинувачення, на даному етапі ще може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою та може бути прийнята судом до уваги.

Метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 є: запобігання спробам переховуватись від суду.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду.

Таким чином, суд вбачає наявність чітких ознак того, що подальше перебування ОСОБА_3 під вартою вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Також, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує і інші обставини відносно нього, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан його здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; майновий стан; відсутність судимостей.

З урахуванням наявності обвинувачення щодо ОСОБА_3 у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд вважає, що міцність соціальних зв`язків ОСОБА_3 не є достатнім стримуючим фактором, який свідчив би про беззаперечну відсутність ризиків можливого переховування від суду.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Корнєв і Карпенко проти України» Суд зазначив, що п.3 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» містить як процесуальну, так і матеріально-правову вимоги. Процесуальна вимога покладає на «посадову особу» обов`язок особисто заслухати доставлену до неї особу; матеріально-правова вимога покладає на неї обов`язок проаналізувати обставини «за» і «проти» рішення про позбавлення свободи, вирішити, посилаючись на юридичні критерії, чи існують підстави для позбавлення свободи, та винести рішення про звільнення, якщо таких підстав немає.

Аналізуючи обставини «за» і «проти» подальшого позбавлення ОСОБА_3 свободи, суд вважає, що на даний час існують такі юридичні критерії як наявність обвинувачення у скоєнні злочину, тяжкість покарання, характер скоєння злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , що вказує на наявність ризиків переховування його від суду та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, так як вони не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому та обмеження його конституційних прав, в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Щодо розміру застави, то суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

Відповідно до кримінального процесуального закону вбачається, що не визначення розміру застави, за деякими кримінальними правопорушення, є правом суду, а не обов`язком. При цьому, необхідно враховувати обставини кримінального правопорушення.

В даному випадку суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України та час розгляду кримінального правопорушення, а саме, кримінальне провадження знаходиться на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси з 07.04.2023 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, суд враховує, що застава у межах, передбачених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні вказаного злочину, покладених на неї обов`язків, тому вважає за необхідне вийти за межі, передбачені п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що розмір застави у вигляді 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Висновки суду:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят днів) і обчислюється з моменту ухвалення рішення, тобто з 15.10.2024 року та припиняє свою дію 13.12.2024 року, включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1514000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до суду;

2)не відлучатися з м. Одеса без дозволу суду;

3)повідомляти про зміну свого місця проживання;

4)здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон.

Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, щодо продовження запобіжного заходу, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1