Справа № 185/5724/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м.Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді в режимі відеоконференції кримінальне провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000616 від 23.04.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, має на утриманні дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовослужбовця за мобілізацією, у військовому званні «старший солдат», на посаді старший стрілець-оператор 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2022, N? 10 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення та призначено на посаду старший стрілець-оператор 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

Згідно ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) старший солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам?ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до положень ст. З Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Так, ОСОБА_3 , 22.04.2024 року, близько о 23 год. 50 хв. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), в нічний час доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належний йому, здійснюючи рух по АДРЕСА_1 з боку вул. Тернівська у напрямку вул. Попова, діючи необережно, проявляючи кримінально-протиправну самовпевненість, порушивши вимоги п. 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою кабінету міністрів України від 10.10.2001 року за N? 1306 (далі - Правила дорожнього руху), не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, рухаючись зі швидкістю близько 40 км./год., не врахував дорожньої обстановки, минаючи ділянку дороги, яка має заокруглення в право, втратив керування транспортним засобом, в результаті чого, продовжуючи свій рух у некерованому стані, допустив виїзд за межі проїзної частини праворуч, де допустив зіткненням з деревом, в результаті чого пасажир автомобіля марки «ВАЗ 217030» ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. 10.1 та п. 12.1 Правил дорожного руху, де зазначено: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення водієм ОСОБА_3 , п. 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв?язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконанням ОСОБА_3 вищевказаного пункту Правил дорожного руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру автомобіля марки «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини з закритими переломами 2-7 ребер зліва по середньо-ключичній лінії; саден лобної ділянки справа, які за своїм характером відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров?я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та на запитання суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, він повністю згоден. Дійсно, 22.04.2024 року, близько 23 год. 50 хв. він керував автомобілем марки «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння. Так як він не врахував дорожньої обстановки, минаючи ділянку дороги, яка має заокруглення в право, то втратив керування транспортним засобом, в результаті чого, допустив зіткненням з деревом. В результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_8 , яка є його цивільною дружиною, отримала тілесні ушкодження. На даний час він є військовослужбовцем ЗСУ, та і надалі має намір проходити службу.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила покази, які надав обвинувачений в судовому засіданні. Після ДТП останній надав їй медичну допомогу, та претензій до нього вона не має. На даний час обвинувачений її співмешканець, та вони виховують трьох неповнолітніх дітей. Просить суд призначити обвинуваченому не супрове покарання.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, суд вважає, що він винен в порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Його дії кваліфікуються за ч.1 ст. 286-1 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та усунення заподіяної шкоди.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії не тяжких злочинів, раніше не судимий, військовослужбовець ЗСУ, не одружений, має на утриманні дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікаря психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, за місцем несення служби характеризується позитивно, вину визнав, завдану шкоду відшкодував.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 286-1 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

Відповідно до ст. 69 КК України суд вважає можливим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в ч.1 ст.286-1 КК України, так як обвинувачений визнав свою вину повністю, розкаявся в тім, що сталося, активно сприяв розкриттю злочину, шкода відшкодована потерпілій в повному обсязі, та остання до обвинуваченого претензій не має. Також, застосовуючи положення ст. 69 КК України суд враховує, що обвинувачений має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, та на його утриманні перебувають малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_3 , є військовослужбовцем ЗСУ, та має намір продовжити захищати територіальну цілісність та недоторканість України.

Стаття 62 КК України передбачає, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та відповідає принципам рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 4543,68 грн ( чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні, шістдесят вісім копійок) слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

З урахуванням положень ст.69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в ч.1 ст.286-1 КК України, та відповідно до ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 замість основного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки - тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на штраф-майданчику Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироку законної сили повернути ОСОБА_3 за належністю, знявши арешт.

Цивільний позов не заявлений.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 4543,68 грн ( чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні, шістдесят вісім копійок).

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1