печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про застосування до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,-

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про застосування до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий вказує наступне. Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000872 від 02.05.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі . Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя , а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів. При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання. З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово - політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України. Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та ЗС РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців ЗС РФ, співробітників інших силових відомств РФ, представників влади, інших громадян РФ та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади РФ створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і ЗС РФ. Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя , на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ. У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України. Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя . Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України. Так, вказані особи у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України. З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права. Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час. Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ. Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків. Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні. Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ. З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року. Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент. З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України. Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України. На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік». 18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України. 19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей. 21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік. В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік. Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки». Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки. При цьому, всупереч наведеним вище нормам Президент Російської Федерації, а також інші представники влади Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації ОСОБА_6 від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), продовжили планування, підготовку та розв`язання агресивної війни проти України. З цією метою 22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ. В цей же день Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено. 23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік. 24.02.2022 Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України. Після того, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України, перетнувши лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків. Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 24.11.2021 № 2469-VIII воєнний конфлікт - це форма розв`язання міждержавних або внутрішньодержавних суперечностей із двостороннім застосуванням воєнної сили; основними видами воєнного конфлікту є війна та збройний конфлікт. Пунктом четвертим ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що державна безпека - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру. Так, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не раніше 02.03.2022, громадянка України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймаючи посаду оператора поштового зв`язку Центру поштового зв`язку № 2 ДОП «Балаклія» в Харківській дирекції АТ «Укрпошта», знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Балаклія Харківської області, достовірно володіючи інформацією про те, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації, здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, в період воєнного стану, свідомо та добровільно прийняла пропозицію Особи 1 (обвинувальний акт щодо якої направлено до суду, далі Особа 1) обійняти посаду заступника начальника КП «Почта», яке було створене на підставі наказу керівника окупаційної військово-цивільної адміністрації м. Балаклія Харківської області, тим самим демонструючи свій злочинний умисел спрямований на здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій Російською Федерацією території. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, після повної окупації м. Балаклія Харківської області військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, тобто після 02 березня 2022 року, добровільно, без будь якого примусу написала заяву про працевлаштування на посаду заступника начальника КП «Почта» до якої додала автобіографію та документи, що посвідчують її особу та почала працювати у КП «Почта», яке розташовувалося в приміщенні окупаційної адміністрації за адресою: АДРЕСА_2 та було створене на підставі наказу керівника окупаційної військово-цивільної адміністрації м. Балаклія Харківської області. Цілями та видами діяльності КП «Почта» було отримання прибутку. КП «Почта» було створено з метою передачі та розповсюдження інформації, реалізації можливості користуватися послугами поштового зв`язку, створення та підтримка у пріоритетному порядку умов задоволення соціальних інтересів громадян, включаючи право на доставку та видачу пенсій, інших видів матеріальної допомоги, а також транспортні, торгові, фінансові послуги, формуючи умови для безперешкодного переміщення товарів, розвиток електронної взаємодії громадян, юридичних осіб, органів влади та місцевого самоврядування, забезпечення єдиного економічного простору тимчасово окупованої території, та будучи підзвітним окупаційній адміністрації. Так, ОСОБА_4 , виконуючи свої посадові обов`язки заступника начальника КП «Почта», здійснювала інспектування відділень, які розташовувалися в м. Балаклія та с. Вербівка та були підпорядковані Харківській дирекції АТ «Укрпошта» з метою переведення їх на баланс КП «Почта» та налаштування розгалуженої системи функціонування пошти, тим самим забезпечивши організацію поштового зв`язку відповідно до законів про поштовий зв`язок Російської Федерації та погодилася допомагати незаконним органам влади, створеним на тимчасово окупованій території, підтримавши рішення окупаційної адміністрацій про створення та функціонування КП «Почта». Відповідно до статті 3 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначено, що основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку є: захист інтересів користувачів у сфері надання послуг поштового зв`язку; забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості; доступність до ринку послуг поштового зв`язку; законодавче регулювання відносин у сфері надання послуг поштового зв`язку; забезпечення прав користувачів на таємницю інформації у сфері надання послуг поштового зв`язку; забезпечення прав операторів поштового зв`язку; єдність правил і норм у сфері надання послуг поштового зв`язку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначено, Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень забезпечує загальне регулювання діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку. Реалізацію державної політики у сфері надання послуг поштового зв`язку здійснює уповноважений центральний орган виконавчої влади у галузі зв`язку.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначено, що в умовах надзвичайного чи воєнного стану за рішенням уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі зв`язку відповідно до закону надання послуг поштового зв`язку може бути обмежено або припинено, а мережа поштового зв`язку скорочена. Натомість ОСОБА_4 , співпрацюючи з окупаційною владою, в умовах воєнного стану, діючи умисно, добровільно зайняла посаду заступника начальника у КП «Пошта», яке облаштували у приміщенні окупаційної адміністрації, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де працювала, використовуючи матеріальні ресурси АТ «Укрпошта». Крім цього, ОСОБА_4 з метою підтримки дій окупаційної влади, 24.08.2022 будучи працівником КП «Пошта» особисто приймала участь у святкуванні «дня міста» Балаклія, яке проходило за вказівкою керівництва окупаційної військової адміністрації під прапорами Російської Федерації та невизнаної «Донецької народної республіки», про що відомості були висвітлені пропагандистами серед місцевого населення, тим самим завдавши шкоди державній та інформаційній безпеці України. Цими діями ОСОБА_4 активно сприяла провадженню господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави агресора. У вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину) підозрюється ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, уродженка м. Балаклія, Харківської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

30.05.2024 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: дії ОСОБА_4 які виразилися в колабораційній діяльності, а саме у провадженні господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави агресора, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , інкримінованому їй кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_4 , протоколом огляду соціальних мереж та інтернет-ресурсів, зокрема, оглянуто телеграм канал «ІНФОРМАЦІЯ_3» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 протоколом обшуку від 20.10.2022, протоколом огляду від 01.11.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 18.10.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.10.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.10.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 19.10.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 20.10.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від20.12.2022, - протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 20.12.2022, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, що зазначені в ч. 1 цієї статті, є підставою застосування запобіжного заходу. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, за який передбачено покарання у вигляді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян від 3 до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

У судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання, посилаючись на його обґрунтованість та необхідність у застосуванні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід, ніж цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання не здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Підозрювана у кримінальному проваджені у судовому засіданні просила застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення підозрювану та прокурора, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Статтею 181 КПК України передбаченого, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до положень ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При вирішенні даного клопотання підлягають встановленню та врахуванню обставини, визначені ч.1 ст.178, ч.1 ст.194 КПК України, та підстави застосування запобіжного заходу, регламентовані ст.177 КПК України.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику. Статтею 177 КПК визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя вважає, що докази, які надані слідчим в обґрунтування клопотання є достатніми для обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 . Беручи до уваги обставини передбачені ст. 177-178 КПК України, а саме: тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваної, з метою забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Беручи до уваги наявність вказаних ризиків, сторона обвинувачення приходить до висновку про неможливість запобігти їм, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж цілодобовий домашній арешт. Враховуючи те, що стороною обвинувачення доведено суду наявність заявлених ризиків, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваного запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту у період часу з 23-00 години до 06-00 години наступної доби, заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , за виключенням отримання невідкладної медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_17 , наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; прибувати за першим викликом слідчого, прокурора або до суду; утримуватися від спілкування із свідками, іншими підозрюваними у кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Керуючись ст. Конституції України, ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити частково

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - домашній арешт, заборонивши залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , у період часу з 23-00 години до 06-00 години наступної доби, за виключенням надання останньому невідкладної медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту, строком на два місяці, а саме до 30.07.2024 року включно.

Покласти на підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України

1) не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) прибувати за першим викликом слідчого, прокурора або до суду;

3) утримуватися від спілкування із свідками, іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали визначити до 30.07.2024 року включно.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю

Копію ухвали направити до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_4 для організації контроля за виконанням останнім ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала при застосування запобіжного заходу - домашнього арешту підлягає до негайного виконання.

Повний текст ухвали буде проголошений 06.06.2024 року о 13-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1