ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 607/9004/22

Провадження № 11-кп/4820/304/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

потерпілого ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000724 від 28.05.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого за ч.4 ст. 186 КК України ОСОБА_12 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2023,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 11.10.2018 за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_12 ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 19 год. 51 хв. 28.05.2022, зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_12 у виді тримання під вартою, продовжено до набрання вироком законної сили, але не довше 01.05.2023.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

В порядку ч.4 ст.174 КПК України скасовано арешт майна.

Стягнуто з ОСОБА_12 , на користь держави, процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 46 коп. та 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 12 коп.

Згідно з вироком місцевого суду, 22.05.2022 Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2263-1X, яким затверджено Указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні продовжено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб. Статтею 41 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також що право приватної власності є непорушним. Проте, ОСОБА_12 , достовірно знаючи свої обов`язки та права, як громадянина України, маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

28.05.2022 близько 12 год. 30 хв. у ОСОБА_12 , який перебував по АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна без застосування насильства у громадянина ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, 28.05.2022 близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_12 , в умовах воєнного стану, підійшов до потерпілого ОСОБА_14 , який в цей час перебував на сходовій клітці, у під`їзді АДРЕСА_3 , та відкрито засунув руку у ліву нагрудну кишеню сорочки останнього та почав виймати грошові кошти. В цей час потерпілий ОСОБА_14 , в силу віку та стану здоров`я, не встиг вчинити фізичного опору. Після цього, ОСОБА_12 , відкрито викравши грошові кошти в розмірі 600 грн., з місця вчинення злочину втік. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_12 , що виразились у відкритому викраденні чужого майна, без застосування насильства, заподіяно матеріальну шкоду ОСОБА_14 на загальну суму 600 гривень.

За таких обставин, ОСОБА_12 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно і в умовах воєнного стану.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 , в інтересах ОСОБА_12 , просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку, допущена неповнота судового розгляду, висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Захисник посилається на те, що процесуального документу про вилучення у ОСОБА_12 особистих речей, включаючи власні грошові кошти, працівниками поліції складено не було, та, під час затримання, не було роз`яснено право на захист, чим порушено його право мати захисника, огляд місця події проводився без ОСОБА_12 . Звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містять протоколу затримання ОСОБА_12 , складеного відповідно до вимог ст. 208 КПК України. Разом з тим, місцевим судом не було оцінено законність проведення обшуку затриманого, безпідставно не дано правової оцінки тому факту, що одяг, в який був вдягнений ОСОБА_12 , не співпадає з одягом, в якому, зі слів потерпілого ОСОБА_14 , був одягнений злочинець, який відкрито викрав у нього грошові кошти в розмірі 600 грн. Сторона захисту уважає недопустимим доказом протокол впізнання від 28.05.2022 року, оскільки перед впізнанням ОСОБА_14 працівники поліції показали затриманого ОСОБА_12 , і той спілкувався з потерпілим. Щодо свідків, то жоден з них, не бачив факту відкритого викрадення грошей у ОСОБА_14 . Вважає протокол впізнання особи за фотознімками від 28.05.2022, за участі свідка ОСОБА_15 , недопустимим доказом, оскільки він складений з порушенням вимог КПК, так як не містить опису статистів, їхніх прикмет, а до нього додані лише фотокартки невідомих осіб, які залучені для проведення впізнання. Зазначає, що судом першої інстанції, всупереч вимог ст.9 КПК України, не було задоволено його клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Крім того, порушено вимоги КПК України, при примусовому відібранні біологічних зразків, тому недопустимим є протокол примусового відібрання біологічних зразків від ОСОБА_12 та порушено його право на захист під час досудового розслідування. Наголошує на тому, що на відеозаписі з нагрудної камери патрульного поліцейського, під час затримання ОСОБА_12 зафіксовано те, що під час спілкування з ОСОБА_14 , затриманий ОСОБА_12 вказував, що він грошей у ОСОБА_14 не викрадав. На цьому ж відео чітко зафіксована вимога поліцейських до ОСОБА_12 викласти на капот автомобіля все, що є в кишенях, що він і був змушений зробити. Однак, на відеозаписі відсутня будь-яка відеоінформація про втечу ОСОБА_12 з місця події. Звертає увагу, що відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції не є безперервним та постійно переривається, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24.05.2023 вищезазначений вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 - без задоволення.

Постановою Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 14.02.2024 ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 24.05.2023 стосовно ОСОБА_12 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 07.03.2024 матеріали кримінального провадження №0000724 від 28.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_12 , в порядку ст.34 КПК України, направлено з Тернопільського апеляційного суду до Хмельницького апеляційного суду, для розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши докази, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України на клопотання захисника, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Доводи захисника обвинуваченого про непричетність ОСОБА_12 до вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу) потерпілого ОСОБА_14 , вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_12 , в суді першої та апеляційної інстанцій вину не визнав та відповідно до ст.63 Конституції України, від дачі показань відмовився.

Незважаючи не невизнання обвинуваченим вини, його винуватість у вчиненні цього правопорушення доводиться дослідженими судом першої інстанції та апеляційним судом доказами.

Так, допитаний місцевим та апеляційним судом потерпілий ОСОБА_14 показав, що 28.05.2022 близько 12 год. 30 хв., в той час як він перебував на лавці, біля під`їзду за адресою свого місця проживання, до нього підсів невідомий чоловік, яким виявився ОСОБА_12 . В подальшому, коли він зайшов у під`їзд №1, свого будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , та по сходовій клітці піднімався додому, ОСОБА_12 підбіг до нього, і, з нагрудного карману його сорочки викрав 600 грн., при цьом, порвавши карман сорочки, після чого втік з місця події, у зв`язку з чим він викликав працівників поліції. Після приїзду поліцейських, він показав останнім напрямок, куди ОСОБА_12 втік, та через деякий час, працівники поліції його затримали. Згодом працівники поліції провели огляд місця події та проїхали з ним до поліцейського відділку, де він, по фотознімках, впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка викрала в нього грошові кошти. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 зазначив, що завдана шкода йому не відшкодована, щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , поклався на розсуд суду.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 , він працює поліцейським УПП в Тернопільській області ДПП. 28.05.2022, під час патрулювання в м.Тернопіль, до поліції надійшло повідомлення про крадіжку. Прибувши за вказаною у повідомленні адресою, при обстеженні території, ним було виявлено підозрілу особу, яка попадала під орієнтування. При спілкуванні з вказаною особою, яким виявився ОСОБА_12 , останній просив не викликати слідчо-оперативну групу, обіцяючи повернути грошові кошти потерпілому. В подальшому, на місце події було викликано слідчо-оперативну групу.

За показаннями свідка ОСОБА_17 , який працює поліцейським УПП в Тернопільській області ДПП, 28.05.2022, під час патрулювання в м.Тернопіль, на службову рацію поліцейськихнадійшло повідомлення про крадіжку. Прибувши за зазначеною у повідомленні адресою, при обстеженні прилеглої території було виявлено підозрілу особу, яка відповідала орієнтуванню, а саме ОСОБА_12 , який в подальшому повідомив, що позичив грошові кошти в ОСОБА_14 , які пообіцяв йому повернути. Через деякий час ОСОБА_12 попросився до вбиральні, тому ОСОБА_17 разом з ним відійшли в сторону, після чого ОСОБА_12 втік із місця події, про що було складено відповідний рапорт.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_15 показав, що 28.05.2022 близько 12 год. 30 хв. він йшов додому та став свідком того, як з під`їзду АДРЕСА_2 , вибіг чоловік. Через деякий час, коли він перебував поблизу дитячого садка, до нього підійшли працівники поліції та запитали чи бачив він когось підозрілого, на що він повідомив, що бачив підозрілу особу, та, в подальшому, у відділенні поліції впізнав вказаного чоловіка, який вибіг з під`їзду, яким виявився ОСОБА_12 .

Крім того, винуватість ОСОБА_12 у вчиненні цього злочину, підтверджується іншими об`єктивними даними, а саме:

- письмової заяви ОСОБА_14 від 28.05.2022, в якій останній просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомого йому чоловіка, який 28.05.2022 близько 12 год. 30 хв., перебуваючи у під`їзді АДРЕСА_2 , відкрито викрав у нього грошові кошти в сумі 600 грн.;

- електронного рапорту інспектора чергової частини Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_18 від 28.05.2022, згідно з яким 28.05.2022 о 12 год. 30 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_14 , який проживає в АДРЕСА_4 , про відкрите викрадення його грошових коштів. Прибувши за вказаною адресою та обстеживши прилеглу територію, працівниками поліції було виявлено особу, яка попадала під орієнтування та поводила себе підозріло. В ході спілкування із вказаною особою було встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причетний до даного орієнтування;

- протоколу огляду місця події від 28.05.2022, з долученою до нього таблицею ілюстрацій, згідно з яким слідчим СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_19 , в присутності понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , за участі потерпілого ОСОБА_14 та поліцейського УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_17 , було оглянуто приміщення під`їзду АДРЕСА_3 , зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину та виявлено сліди папілярних візерунків пальців рук, які, в подальшому, було вилучено: слід №1 та №2 із внутрішньої сторони вхідних дверей під`їзду; сліди №3 та №4 із поверхні перила між першим та другим поверхом у паперовий конверт, який було опечатано, на поверхню якого нанесено роз`яснювальні написи, підписи слідчого, спеціаліста та понятих. В подальшому, проводився огляд місця події транспортного засобу марки «Skoda», номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, який знаходився на вулиці, навпроти під`їзду АДРЕСА_5 , де, на кришці багажника, із лівої сторони, виявлено грошові кошти, які, зі слів працівника УПП ОСОБА_17 , залишив ОСОБА_12 . Грошові кошти, а саме: банкнота номіналом 50 грн. серії УИ №9351096, банкнота номіналом 20 грн. серії ЕБ №3592090, банкнота номіналом 20 грн. серії ЮА №3252632, банкнота номіналом 10 грн. серії ХЄ №5748586, банкнота номіналом 5 грн. серії ЮГ №4676510, банкнота номіналом 5 грн. серії УД №3166335 було вилучено та поміщено у сейф пакет №KIV2135370, який герметично запаковано, на який нанесено роз`яснювальний напис щодо його вмісту та підписи слідчого, понятих та спеціаліста;

- постанови слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_22 від 28.05.2022 про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів, згідно з якою грошові кошти, які були вилучені під час огляду місця події, а саме: банкнота номіналом 50 гривень, серія та номер УИ9351036, банкнота номіналом 20 гривень, серія та номер ЮД3252632, банкнота номіналом 20 гривень, серія та номер ЕБ3592090, банкнота номіналом 10 гривень, серія та номер Х€5748586, банкнота номіналом 5 гривень, серія та номер ЮГ4676510, банкнота номіналом 5 гривень, серія та номер УДЗ 166335, які поміщено у сейф пакет №KIV2135370, який герметично упаковується, на який нанесено роз`яснювальний надпис щодо його вмісту, підписи слідчого, понятих та спеціаліста, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000724 від 28.05.2022 та передано на зберігання в ПАТ КБ «ПриватБанк»;

- акту прийому-передачі майна на зберігання №42 від 11.07.2022 з додатком до нього, згідно з яким поклажодавець в особі старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_23 передає, а Зберігач в особі директора відділення ОСОБА_24 приймає на відповідальне зберігання грошові кошти в сумі 110 грн., які є речовими доказами у кримінальному провадженні №0000724;

-ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.05.2022, відповідно до якої якої було накладено арешт на грошові кошти, які було вилучено під час огляду місця події 28.05.2020, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: банкноту номіналом 50 гривень серія та номер УИ9351096, банкноту номіналом 20 гривень серія та номер ЮА3252632, банкноту номіналом 20 гривень серія та номер ЕБ3592090, банкноту номіналом 10 гривень серія та номер ХЄ5748586, банкноту номіналом 5 гривень серія та номер ЮГ4676510, банкноту номіналом 5 гривень серія та номер НОМЕР_2 , які поміщено у сейф пакет №KIV2135370;

- письмового клопотання ОСОБА_14 , згідно з яким, останній, просить долучити до матеріалів кримінального провадження №0000724 від 28.05.2022, сорочку зеленого кольору марки «Nick Taylor» sportwear, розміру xxl, з наддертою лівою кишенею на грудях, з якої в нього викрали грошові кошти;

- протоколу огляду предмету від 28.05.2022 з долученою до нього таблицею ілюстрацій, з якого вбачається, що слідчим було оглянуто сорочку зеленого кольору марки «Nick Taylor» sportwear, розміру XXL, з наддертою лівою кишенею на грудях;

- постанови старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_25 від 28.05.2022 про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів, відповідно до якої сорочку зеленого кольору марки «Nick Taylor» sportwear, розміру xxl, з наддертою лівою кишенею на грудях, яку поміщено у спец упакування №NPU1116732, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000724 від 28.05.2022, та яка зберігається у камері зберігання речових доказів;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.05.2022, з якого слідує, що свідок ОСОБА_15 впізнав особу на фотознімку №1, яким, відповідно до складеної слідчим довідки є ОСОБА_12 , як особу, яку він бачив 28.05.2022 близько 12 год. 30 хв., коли та вибігала з під`їзду АДРЕСА_3 , та побігла в напрямку магазину «Славутич»;

- письмового запиту старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_25 від 30.05.2022, згідно з яким останній просить начальника УПП в Тернопільській області ОСОБА_26 надати відеофайли з нагрудних камер поліцейських, а саме поліцейського 2 взводу 1 роти УПП в Тернопільській області ДПП рядового поліції ОСОБА_17 та поліцейського УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_16 по факту виявлення громадянина, який вчинив грабіж 28.05.2022 о 12 год. 46 хв.;

- повідомлення начальника УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_26 від 03.06.2022 №2968/41/3301-2022 з доданим до нього DVD-R диском, згідно з яким останній надав старшому слідчому СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_27 відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які опрацьовували запитувану ним подію;

- протоколу огляду (відеозапису) від 03.06.2022 із долученою до нього таблицею ілюстрацій та компакт-диском «M4 MEDIA» DVD-R 4.7 CB, відповідно до якого було оглянуто компакт-диск «M4 MEDIA» DVD-R 4.7 CB 120 min/16x, на якому міститься відеозапис події, яка мала місце 28.05.2022 по АДРЕСА_2 ;

- переглянутим безпосередньо в судових засіданнях компакт-диском «M4 MEDIA» DVD-R 4.7 CB 120 min/16x, на якому міститься відеозапис під назвою «export-vnb6d;

- постанови старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_25 від 03.06.2022 про визнання і приєднання до кримінального провадження електронних документів, згідно з яким відеозапис «export-vnb6d», що записаний на диск «M4 MEDIA» DVD-R 4.7 120 min/16x, визнано електронним документом у кримінальному провадженні №0000724 від 28.05.2022 та зберігається при матеріалах кримінального провадження;

- рапорту оперуповноваженого ВКП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 28.05.2022, з якого слідує, що прибувши на місце події, де стався грабіж, було виявлено працівників УПП, які затримали ОСОБА_12 , який причетний до вказаного злочину. В ході зібрання усіх матеріалів по факту даного кримінального правопорушення, один із працівників УПП відійшов із ОСОБА_12 до вбиральні, після чого останній втік;

- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.05.2022, згідно з яким ОСОБА_28 затримано о 19 год.51 хв. 28.05.2022 в примішенні кімнати для проведення слідчих дій №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області;

- протоколу добровільної видачі від 15.06.2022, відповідно до якого ОСОБА_29 добровільно видала працівникам поліції кросівки чорного кольору з білою підошвою марки «аdidas» та спортивні штани чорного кольору з білими полосами по боках, які належать її співмешканцю ОСОБА_12 та які останній залишив у приміщенні її квартири 28.05.2022;

- протоколу огляду предмету від 15.06.2022, з долученою до нього таблицею ілюстрацій, з якого убачається, що старшим слідчим СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_30 було оглянуто кросівки чорного кольору марки «adidas» та спортивні штани чорного кольору з білими полосами по боках та емблемою червоного та білого кольору «LIFE FINESS what we live for» спереду на лівій штанці;

- постанови старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_25 від 15.06.2022 про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів, згідно з якою кросівки чорного кольору з білими підошвами марки «adidas», а також спортивні штани чорного кольору з білими полосами по боках, які належать ОСОБА_12 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000724 від 28.05.2022 та зберігаються в камері зберігання речових доказів Тернопільського РУП;

- ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2022, з якої слідує, що було накладено арешт на речі, а саме: кросівки чорного кольору, з білими підошвами «adidas», а також спортивні штани чорного кольору з білими полосами по боках, які належать ОСОБА_12 , які добровільно видані ОСОБА_29 15.06.2022;

- висновку експерта за результатами проведеної судової дактилоскопічної експертизи від 06.06.2022 №СЕ-19/120-22/5306-Д із долученою до нього ілюстративною таблицею, згідно з яким із семи слідів папілярних узорів, які вилучені при огляді місця події та надані на дослідження, три сліди є придатними для ідентифікації по них особи, в тому числі слід розміром 26х18 мм, відкопійований на відрізок липкої стрічки 4, який залишений не особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а іншою особою;

- висновку експерта за результатами проведеної судової дактилоскопічної експертизи від 08.07.2022 №СЕ-19/120-22/5976-Д із долученою до нього ілюстративною таблицею, згідно з яким слід папілярного узору розміром 26х18 мм, відкопійований на відрізок липкої стрічки 4, залишений великим пальцем руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досліджені докази, під час судового розгляду, було оцінено судом відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_12 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_14 , який безпосередньо в судовому засіданні повідомив, що саме обвинувачений ОСОБА_12 , у вказаний день, час, місці, при вказаних обставинах, відкрито заволодів його грошовими коштами в сумі 600 грн.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості стосовно ОСОБА_12 , під час судового розгляду, не встановлено.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_12 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, в умовах воєнного стану.

Кваліфікація дій ОСОБА_12 за ч.4 ст.186 КК України, є правильною.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Також ККС ВС у постанові від 01 квітня 2020 року (справа № 750/11509/18) сформулював висновок про те, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_12 .

Упродовж розгляду кримінального провадження місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_12 у його вчиненні.

Щодо доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, враховуючи як допустимий доказ-протокол огляду місця події від 28.05.2022, не дав належної правової оцінки тому, що ОСОБА_12 , на момент вилучення в нього особистих коштів та проведення огляду місця події був фактично затриманим за підозрою у вчиненні злочину, проте його право не було забезпечено, та що, всупереч вимогам КПК України, поліцейські патрульної служби та слідчий жодних процесуальних документів про затримання ОСОБА_12 та про вилучення у нього предмету злочину не склали, що також залишилось поза увагою суду першої інстанції при аналізі доказу-протоколу огляду місця події, то колегія суддів зазначає таке.

З досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказів, на клопотання захисника ОСОБА_13 , слідує, що на час проведення слідчим СВ Тернопільського РУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_19 огляду місця події, на 13год.10хв. 28.05.2022, ОСОБА_12 , при огляді місця події не було, він не знаходився під контролем працівників правоохоронних органів, не був затриманим, так як втік.

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 28 травня 2022 року, слідчим, у присутності двох понятих, потерпілого ОСОБА_14 та поліцейського УПП ДПП в Тернопільській області ОСОБА_17 , було оглянуто приміщення під`їзду АДРЕСА_3 , де зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину та виявлено сліди папілярних візерунків пальців рук, які, в подальшому, було вилучено: слід №1 та №2 із внутрішньої сторони вхідних дверей під`їзду; сліди №3 та №4 із поверхні перила між першим та другим поверхом у паперовий конверт, який було опечатано, на поверхню якого нанесено роз`яснювальні написи, підписи слідчого, спеціаліста та понятих. В подальшому, проводився огляд місця події транспортного засобу марки «Skoda», номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, який знаходився на вулиці, навпроти під`їзду АДРЕСА_5 , де, на кришці багажника, із лівої сторони, виявлено грошові кошти, які, зі слів працівника УПП ОСОБА_17 , залишив ОСОБА_12 (т. 1 а. п. 145-151).

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_12 з місця події втік, то слідчий, у його відсутність не міг скласти протокол про його затримання та про вилучення у нього предмету злочину, на що є посилання в апеляційній скарзі.

За змістом ч.ч.1,2 ст.223 КПК України слідчі(розшукові дії) є діями, спрямовані на отримання(збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової дії) осіб, чиї законні права чи інтереси можуть бути обмеженні або порушенні. Підставами для проведення слідчої (розшукової дії) є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

За статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

У свою чергу, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що у даному кримінальному провадженні 28 травня 2022 був проведений огляд місця події з метою безпосереднього виявлення та фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відповідним протоколом з додатками (т. 1 а. п. 145-151).

Так, колегією суддів, під час перевірки матеріалів кримінального провадження, встановлено, що підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення потерпілого ОСОБА_14 на лінію 102 про вчинення кримінального правопорушення, відкрите викрадення у нього грошових коштів.

Зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду. При цьому, огляд місця події проводився за участю понятих, яким було роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, що підтверджується їх підписами, які наявні у даному протоколі.

До того ж, слід зазначити, що відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування слідує те, що 28 травня 2022 слідчий вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення відповідного кримінального правопорушення, тобто не пізніше 24 годин після повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, як це вимагає ст. 214 КПК України.

Таким чином, огляд місця події, під час якого було встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, виявлено сліди папілярних візерунків пальців рук, грошові кошти, які, зі слів ОСОБА_17 , залишив ОСОБА_12 , були проведені уповноваженою на те особою та відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на доводи захисника, що ОСОБА_12 був затриманий раніше, ніж складений стосовно нього протокол затримання, то слід зазначити таке.

Стаття 208 КПК України не вимагає складання протоколу затримання негайно в ході затримання. Такий протокол має бути складений, як тільки це стане практично можливим. Про це свідчить і вказівка у ч. 5 ст. 208 КПК України про те, що в протоколі затримання, крім часу складання протоколу, має зазначатися місце, дата і точний час затримання, відповідно до положень ст. 209 цього Кодексу.

Так, як убачається з протоколу затримання ОСОБА_12 , останній фактично був затриманий 28.05.2022 о 19:51, у присутності захисника ОСОБА_13 , йому було повідомлено підстави його затримання та у вчиненні якого кримінального правопорушення він підозрюється, а також роз`яснено право, зокрема мати захисника, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти себе та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. (т. 1 а. п.186-189). При цьому зауважень та доповнень до протоколу від ОСОБА_12 та його захисника не надходило.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що складання відповідного протоколу, яке відбулося після доставки ОСОБА_12 до відділення поліції, не свідчить про порушення органом досудового розслідування норм чинного КПК України.

Таким чином, проведення огляду місця події не призвело до порушення права обвинуваченого на захист, оскільки ця процесуальна дія могла бути проведена без участі ОСОБА_12 та без складання стосовно нього протоколу затримання, якщо навіть вважати, що він був фактично затриманим патрульними поліцейськими, на що посилається захисник.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що на місце події ОСОБА_12 прийшов разом з поліцейськими, які зобов`язали його знаходитись поряд з ними, він не був у кайданках і не був офіційно затриманим, в подальшому, з місця події втік.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що мав місце поліцейський примус, а не фактичне затримання ОСОБА_12 .

Для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення, поліція застосовує, в межах своєї компетенції, поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені Законом України «Про національну поліцію», зокрема, обмеження пересування особи або фактичною володіння річчю.

Наведене спростовує доводи сторони захисту про недопустимість, як доказу, протоколу огляду місця події від 28.05.2022, з огляду на порушення, зазначені в апеляційній скарзі захисником.

Не впливає на допустимість цього доказу і вилучення коштів у ОСОБА_12 , до огляду слідчим місця події, на що посилається апелянт.

Твердження захисника про те, що судом не була оцінена законність проведення обшуку ОСОБА_12 , відповідно до вимог ч.3 ст.208 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, із дослідженого апеляційним судом відеозапису та протоколу огляду відеозапису від 03.06.2022(а.п.172-182т.1) вбачається, що до приїзду слідчо-оперативної групи патрульні поліцейські ОСОБА_12 не обшукували, він сам показав кошти та вказав, що брав їх у потерпілого ОСОБА_14 . На запитання поліцейського відповів, що нічого забороненого не має і виклав на капот поліцейського автомобіля грошові кошти. Поліцейський дав вказівку ОСОБА_12 позбирати гроші і тримати в руках.

Ці обставини не вказують на проведення обшуку ОСОБА_12 поліцейськими та порушення його права на захист.

З огляду на викладене, посилання апеляційної скарги захисника на те, що в основу обвинувального вироку суд поклав докази, які зібрані органом досудового розслідування з порушенням прав і основоположних свобод, є помилковими.

Доводи апелянта про те, що суд не дав правової оцінки тому факту, що одяг, в який був вдягнений ОСОБА_12 не співпадає з одягом, в якому, зі слів потерпілого ОСОБА_14 , був вдягнений злочинець, який відкрито викрав у нього грошові кошти, колегія суддів відхиляє, так як після вчинення злочину ОСОБА_12 втік і був затриманий через понад шість годин з моменту вчинення злочину, тому мав достатньо часу для приховання або знищення, в тому числі, одягу, в який був одягнутий під час вчинення злочину.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з твердженням захисника про безпідставність пред`явлення потерпілому ОСОБА_14 особи для впізнання за фотознімками від 28.05.2022, так як до проведення цієї слідчої дії поліцейські виявили порушника, і в їх присутності, ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка відкрито викрала у нього грошові кошти, про що повідомив поліцейських.

З огляду на викладене, у слідчого не було підстав, передбачених ст. 228 КПК України для проведення цієї процесуальної дії.

Що стосується протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.05.2022 із свідком ОСОБА_15 , то вказана слідча дія була проведена з дотриманням вимог ст. 228 КПК України, а протокол, за їх результатами, складений відповідно до положень ст.ст. 103-106 КПК України.

З цього протоколу вбачається, що свідок ОСОБА_15 впізнав особу, яку бачив 28.05.2022 близько 12 год 30 хв, коли та вибігала з під`їзду АДРЕСА_3 , та побігла в напрямку магазину «Славутич». Ця особа зображена на фотознімку під №1, свідок впізнав особу за такими ознаками: волосся коротко стрижене, сивувате, залисина на лобі, лоб високий, ніс великого розміру та широкий ( т.1 а.п. 167-169). Із долученої довідки слідчого убачається, що на фотознімку під №1 зображений ОСОБА_12 .

У відповідності до вимог ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. За необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Під час дослідження вказаного протоколу, колегія суддів встановила, що істотних порушень норм КПК України, в ході проведення цієї слідчої дії, які б, відповідно до вимог ст. 87 КПК України, давали підстави вважати протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_15 недопустимим доказом, немає, тому посилання апелянта, з цього приводу, не заслуговують на увагу.

Крім того, в суді першої інстанції вищевказаний свідок безпосередньо вказав на ОСОБА_12 , як на особу, яку він бачив при певних обставинах, що детально ним викладено в показаннях при його допиті.

Ті обставини, що у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.05.2022, із свідком ОСОБА_15 , не зазначено опису статистів та їх прикмет, не можуть свідчити про недопустимість і неналежність вказаного доказу, оскільки положення ст. 228 КПК України не передбачають обов`язковості зазначення у протоколі про пред`явлення особи для впізнання прикмет (опису) осіб, які підлягають впізнанню.

Твердження захисника про те, що у вказаному протоколі не зазначено причини, з якої дану слідчу дію було проведено за фотознімком, за відсутності особи, яку впізнають, що свідчить про недопустимість цього доказу, є необгрунтованими, так як на час проведення цієї слідчої дії, ОСОБА_12 не був затриманим, від поліцейських втік, відповідно не міг приймати участь у цій слідчій дії.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки у кримінальному провадженні не бачили факту відкритого викрадання грошей у ОСОБА_14 , не спростовує доведеного факту вчинення обвинуваченим цього злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі постанови прокурора, відповідно до протоколу про отримання зразків біологічного походження для експертизи від 17 червня 2022 року, у ОСОБА_12 були відібрані взірці папілярних узорів пальців та долонь обох рук (т. 1 а. п. 221-222).

За змістом ч. 3 ст. 245 КК України, відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта про порушення вимог кримінального процесуального закону при примусовому відібранні взірців папілярних узорів пальців та долонь обох рук в ОСОБА_12 , під час досудового розслідування, на відсутність підстав для застосування порядку їх відібрання, передбаченого ч.3 ст.245 КПК України, яка вказує на необхідність дотримання вимог ст. 241 КПК України, так як відбитки пальців є незмінними, мають індивідуальні властивості, не містять в собі біологічного матеріалу та їх дослідження можливе, як дослідження слідів відображення злочину в зовнішній обстановці, а не дослідження біологічного матеріалу, на що звернув увагу у своїх висновках касаційний суд, при розгляді касаційної скарги захисника ОСОБА_13 .

Посилання захисника на незадоволення його клопотання судом, всупереч ст. 9 КПК України, про призначення судової почеркознавчої експертизи, з наведених в апеляційній скарзі підстав, не ставить під сумнів таке рішення суду, оскільки зазначені апелянтом підстави, за своїм змістом, пов`язані з твердженнями про вчинення кримінального правопорушення особами, уповноваженими на проведення досудового розслідування стосовно ОСОБА_12 . Проте, із заявами про вчинення кримінального правопорушення сторона захисту, в порядку ст. 214 КПК України не зверталася.

Колегія суддів вважає, що сам факт заперечення обвинуваченим ОСОБА_12 написання власноручно та підписання протоколу від 17.06.2022, складеного слідчим, про те, що він під час досудового розслідування свої права буде представляти самостійно, а в подальшому вказав, що підпис у цьому протоколі виконаний не ним, а іншою невідомою особою, не свідчить про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки при затриманні, і в подальшому, в ході досудового слідства, його захист здійснював захисник ОСОБА_13 .

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що відмова судом у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 про призначення судової почеркознавчої експертизи є істотним порушенням вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, так як винуватість ОСОБА_31 підтверджується іншими, дослідженими судом першої інстанції допустимими та належними доказами, які вказують на вчинення цього правопорушення саме ним.

Відповідно до ст. 332 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

При цьому суд виходить з обов`язкової доведеності наявності підстав призначення експертного дослідження.

Згідно з ч.1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених ст. 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Перелік підстав, з яких сторона захисту має право звернутися із клопотанням про проведення експертизи, визначений у ч. 1 ст. 244 КПК України, зокрема у разі якщо для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення його не залучила, а також якщо сторона захисту не може залучити експерта самостійно через відсутність коштів чи з інших об`єктивних причин.

Виключний перелік обставин, для з`ясуваннях яких суд зобов`язаний в обов`язковому порядку доручити проведення відповідної експертизи, визначений у ч. 2 ст. 242 КПК України.

На переконання судової колегії, місцевий суд, своєю ухвало, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника про призначення судової почеркознавчої експертизи, у даному кримінальному провадженні, оскільки його клопотання не містить обставин, які б зобов`язували суд, в обов`язковому порядку, призначити відповідну експертизу, не зазначено, яким чином вказані обставини можуть вплинути на встановлення об`єктивної істини у справі.

Крім того, суд зазначив, що під час виконання вимог ст.290 КПК України та ознайомлення з всіма матеріалами кримінального провадження (в тому числі і письмовими доказами), стороною захисту будь-які, в тому числі і вказані, клопотання про проведення експертних досліджень не заявлялися.

Посилання захисника на те, що він в дебатах просив визнати недопустими докази: постанову від 17.06.2022 про відбір у ОСОБА_32 взірців біологічного походження для експертизи, протокол про відбір взірців біологічного походження для експертизи від 17.06.2022, розписку від 17.06.2022, складену від імені ОСОБА_12 про відмову від послуг захисника, але суд безпідставно відмовив, не заслуговують на увагу, так як вказані документи не є доказами, а процесуальними документами, які можуть свідчити, зокрема, про порушення порядку відібрання у ОСОБА_12 взірців біологічного походження для експертизи.

Разом з тим, незважаючи на порушення відібрання у ОСОБА_12 взірців біологічного походження для експертизи, з наведених вище підстав, колегія суддів не уважає ці порушення істотними, які б давали підстави для визнання недопустимими доказами висновку експерта за результатами проведення судової дактилоскопічної експертизи від 08.07.2022 № СЕ-19/120-22/5976-Д та дактилокарти на ім`я ОСОБА_12 , оскільки ці взірці досліджувались експертом не як біоматеріал.

В той же час, апеляційний суд зазначає, що цей висновок експерта складено із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України, містить опис проведених досліджень, експертизу проведено кваліфікованими експертами із відповідною освітою та стажем роботи, згідно з вимогами Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, та яких було попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав цей висновок належним та допустимим доказом та взяв до уваги отримані результати, тому апеляційний суд не вбачає підстав визнавати їх недопустимими з підстав викладених в апеляційний скарзі захисника.

Твердження апелянта про недопустимість, як доказу, розписки ОСОБА_12 від 17.06.2014 про відмову від захисника, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_12 , у відповідності до вимог ст. 20 КПК України, старшим слідчим СВ Тернопільського РУП ОСОБА_33 , було роз`яснено право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника, проте обвинувачений власноручно написав, що під час досудового розслідування свої інтереси буде захищати самостійно.

З огляду на зазначені обставини, суд не вбачає підстав стверджувати про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_12 , під час здійснення досудового розслідування.

Необґрунтованими є доводи апелянта і про недопустимість, як доказу, відеозапису який міститься на компакт-диску «M4 MEDIA» DVD-R 4.7 CB 120 min/16x, на підставі чого було складено протокол огляду вказаного відеозапису та визнання його електронним документом, оскільки на відеозаписі відсутня будь-яка інформація про втечу ОСОБА_12 з місця події, що вказує не неповний його зміст та не безперервність.

Судом було встановлено, що відеозапис, який міститься на компакт-диску «M4 MEDIA» DVD-R 4.7 CB 120 min/16x, надано старшому слідчому СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, на вимогу останнього, після чого слідчим було складено протокол огляду відеозапису та винесено постанову про приєднання до кримінального провадження вказаного відеозапису та визнання його електронним документом у даному кримінальному провадженні, і в подальшому зазначений відеозапис, який міститься на цифровому носії інформації DVD-R диску приєднано до матеріалів кримінального провадження, відтак долучення слідчим до матеріалів кримінального провадження відеозапису з нагрудних камер працівників поліції було здійснено у передбачений КПК України спосіб.

Оцінюючи протокол огляду (відеозапису) від 03.06.2022 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, суд першої інстанції та апеляційний суд прийшли до висновку, що слідчий відобразив у протоколі огляду всю інформацію, яку містив відеозапис, що стосується події цього злочину, у формі, придатній для сприйняття його змісту. Крім того, під час дослідження вказаного протоколу, безпосередньо, в місцевому суді та в ході апеляційного розгляду, не було встановлено будь-яких порушень, які вказують на його недопустимість та неналежність як доказу. Вказаний протокол повністю відповідає вимогам ст.237 КПК України і відсутні підстави стверджувати про те, що цей протокол, як доказ, отриманий з порушенням порядку, встановленому КПК України, відтак немає підстав для визнання вказаного протоколу огляду, та відеозапису, як доказів, недопустимими.

Висловлені захисником доводи, з посиланнями на певні недоліки процесуальних документів, не вказують, яким чином ці недоліки призвели чи можуть призвести до недопустимості доказів, отриманих на їх підставі, й не містять посилань на порушення будь-яких конвенційних або конституційних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_12 , в результаті здійснення як досудового розслідування так і судового розгляду. Таких не було встановлено і апеляційним судом.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи, поданої апеляційної скарги, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_12 , правильності кваліфікації його дій і поставили під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду, відповідно до ст. 409 КПК України, були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.

Покарання за злочини, у виді 7 років позбавлення волі, ОСОБА_12 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України та у межах санкції ч.4 ст.186 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» зауважується: «Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин».

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, судом враховані фактичні обставини справи, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_12 раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно., а також те, що він не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , згідно з вимогами ст.ст.66, 67 КК України, місцевим судом не встановлено, не знайшла таких і колегія суддів.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

До такого висновку колегія суддів приходить з огляду на те, що

ОСОБА_12 , будучи особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, продовжив злочинну діяльність, вчинив новий злочин після звільнення з місць позбавлення волі, який відносяться до тяжких, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а також про те, що він на шлях виправлення він не став.

Відтак, призначене ОСОБА_12 покарання є виправданим, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не виявлено.

За змістом ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема залишити вирок або ухвалу без змін.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2023 стосовно ОСОБА_12 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3