Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 641/8562/21
Провадження № 1-кп/553/409/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

здійснивши у відкритому судовому засіданні у залі суду підготовче засідання в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000623 від 07.06.2021, № 0000506 від 11.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.361, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувало вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Згідно з ЗУ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому продовжено.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м.Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м.Полтави.

На підставі вказаного розпорядження, до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 6 ст. 34 КПК України суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави 16.09.2022 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 прийнято до розгляду, з призначенням підготовчого судового засідання.

За ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 22.12.2023, 25.01.2024 органу досудового розслідування ВП №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області були надані судові доручення щодо встановлення місця проживання (знаходження) обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 05.03.2024 обвинуваченого ОСОБА_4 було оголошено в розшук та надано дозвіл на затримання, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а судове провадження зупинено. Виконання ухвали суду в частині здійснення розшуку ОСОБА_4 доручено ВП №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області.

Відповідно до ст.335 КПК України у разі, якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

01.08.2024 на адресу суду від ВП №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області надійшли матеріали виконання ухвали суду від 05.03.2024, згідно яких ОСОБА_4 було затримано та відібрано у останнього пояснення, в яких він зазначив що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; розписку про отримання клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з приміщення Комінтернівського районного суду м. Харкова за його участі.

Ухвалою суду від 01.08.2024 судове провадження, що здійснюється у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 було відновлено, призначено підготовче судове засідання, забезпечено дистанційну участь обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор повністю підтримала внесене нею клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України. За посилання прокурора обвинувачений ОСОБА_4 є раніше судимою особою, під загрозою покарання може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому забезпечити його належну процесуальну поведінку зможе виключно найсуворіший запобіжний захід.

Копія клопотання з наведенням детального обґрунтування була вручена обвинуваченому 31.07.2024.

Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив та прохав застосувати до нього більш м`який запобіжний захід. Пояснив, що під час розгляду справи в Комінтернівському районному суді м. Харкова постійно прибував до суду, у зв`язку із введенням воєнного стану був вимушений змінити місце проживання і наразі проживає у АДРЕСА_1 , разом із бабусею, яку доглядає. Про зміну підсудності справи обізнаний не був, повісток не отримував та не мав умислу переховуватись від суду. Прохав врахувати стан його здоров`я, те, що він отримує замісну терапію, має постійне місце проживання, неповнолітню дитину, міцні соціальні зв`язки та є фізичною особою-підприємцем.

Захисники повністю підтримали позицію обвинуваченого.

Інші учасники судового провадження у підготовче судове засідання не прибули.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого, його захисників, вирішуючи заявлене клопотання, суд зазначає про наступне.

У відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню тощо.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 наразі призначено підготовче судове засідання.

ОСОБА_4 пред`явлено звинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.361, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, які у відповідності до ст.12 цього кодексу, не відносяться до тяжких.

В якості підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу прокурор у внесеному клопотанні посилається на наявність двох ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, а також можливість вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення. Наявність зазначених ризиків була підтримана прокурором у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд зазначає, що прохаючи застосувати до обвинуваченого найсуворіший запобіжний захід стороною обвинувачення до клопотання не було залучено жодних матеріалів, зокрема, посилаючись на можливість вчинення аналогічних злочинів та наявності попередніх судимостей, суду взагалі не було надано відомостей про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, в тому числі після 2016 року, тобто з часу інкримінованих у цьому провадженні кримінальних правопорушень.

Таким чином, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України свого підтвердження не знайшов.

Щодо можливості переховування від суду, суд зазначає, що під загрозою покарання обвинувачений може ухилитись від суду та надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій. Також суд враховує, що в межах судового провадження у цій справі було оголошено розшук обвинуваченого, який тривало не прибував в судові засідання.

При цьому в судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував того факту, що змінив місце проживання, про що не повідомив суд, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ст.1 ст.177 КПК України.

Згідно із ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд, серед іншого, зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, враховуючи наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, неповнолітньої дитини, не надання стороною обвинувачення відомостей про наявність у обвинуваченого негативних характеристик та переконливих доказів, які б свідчили про недостатність застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який знайшов своє підтвердження в ході розгляду клопотання, а також відсутність інших ризиків, суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом із тим, у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оцінивши всі обставини в їх сукупності, у відповідності до вимог ст.178 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період часу та використанням засобів електронного контролю, як такий, що зможе дієво запобігти ризику, доведеному під час розгляду клопотання. За таких обставин обвинувачений підлягає звільненню з-під варти негайно.

На підставі викладеного та керуючись ст.315 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на два місяці, з покладенням наступних обов`язків: не залишати житло за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 18 год. до 07 год.; прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що у відповідності до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали до 01.10.2024.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту для виконання та контролю органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1