Номер провадження № 1-кс/756/2219/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва клопотання прокурора, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 10.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001292, про накладення арешту на майно,

УСТАНОВИВ:

03.10.2024 до Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 10.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001292, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що за попередньою змовою, група невстановлених осіб, 11.12.2023 року, діючи за попередньою змовою, шляхом обману відповідно до розділених ролей, умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , вчинивши шахрайство в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану.

Під час здійснення слідчих (розшукових) дій встановлено, що об`єктом вчинення кримінального правопорушення являється нерухоме майно (квартира), що за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час належить ОСОБА_5 .

Крім того було встановлено, що ОСОБА_6 у 2022 році переїхав проживати в Київську область, але продаж належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1 , він не здійснював так як там на той час проживав його вітчим ОСОБА_7 .

11.12.2023 року, приватний нотаріус ОСОБА_8 посвідчила договір-купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 під №3848 між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_5

09.04.2024 року, до СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_6 , про те, що невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи належною йому квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

16.05.2024 року, в якості свідка було допитано ОСОБА_5 , яка у свої показах на більшість поставлених слідчим запитання посилаючись на ст. 63 Конституції України відмовилась відповідати, але повідомила, що не знає ОСОБА_6 , в якого остання згідно відповідних документів придбала вище зазначений об`єкт нерухомості.

Підстави і мета відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна: підставою арешту об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків: НОМЕР_1 ), являється те, що він є доказом кримінального правопорушення, так як ним незаконно заволоділи та він являється предметом вчинення злочину та на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 Кримінально-процесуального кодексу України, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Тобто вказане майно було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою арешту являється збереження речових доказів, так як в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що особи які незаконно заволоділи об`єктом, з метою уникнення від кримінальної відповідальності можуть: приховувати, пошкодити, псувати, знищити, використовувати, перетворити, передати, відчужити речовий доказ.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 обґрунтував дане клопотання, просив задовольнити його в повному обсязі.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_9 викликалися судом належним чином, однак в судове засідання не з`явився. На підставі ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання розглядається без власника майна.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Водночас, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із клопотання про накладення арешту на майно та матеріалів доданих в його обґрунтування, прокурором обґрунтована необхідність арешту вказаного у клопотанні майна, зокрема, вказано перелік і види майна, що належить арештувати та надано документи, які підтверджують право власності на майно.

Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Отже, судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є речовим доказом, так як відповідає ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктом, які могли зберегти на собі сліди злочину, як і самостійно або у сукупності з іншими доказами доводити певні обставини чи вказувати на їх існування, на думку суду, клопотання прокурора, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 10.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001292, про арешт майна, слід задовольнити.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 10.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001292, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеного 10.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001292, на квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити на час досудового розслідування розпоряджання та відчуження вказаного майна будь-яким особам і будь-яким чином.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали надати прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково під час досудового розслідування слідчому судді, а під час судового провадження - суду.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1