Провадження №1-кп/447/166/24
Справа №447/1050/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2024 року Миколаївський районний суд Львівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві Львівської області матеріали кримінального провадження № 0000036 від 04.03.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, з інвалідністю ІІ групи з дитинства, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

законна представниця ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

встановив :

ОСОБА_3 , 04.03.2024 близько 16:30 год., перебуваючи біля автозаправної станції «ОККО» за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно застосував до потерпілого фізичну силу, яка виразилась у нанесенні потерпілому одного удару кулаком правої руки по обличчю зліва. Продовжуючи свій злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 правою рукою схопив потерпілого ОСОБА_7 за праву руку та викручуючи таку положив останнього на землю та завдав правою рукою декілька ударів (два-три) в ділянку голови.

Такими діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді забійної рани слизової верхньої губи зліва, синець лівої над клубової ділянки та гематому і посттравматичне розтягнення зв`язок великого пальця правої кисті, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_7 , тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.

Законна представниця ОСОБА_3 матір ОСОБА_5 , просила суд суворо не карати, сказала, що їй шкода і сина і потерпілого.

Захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 просив суд призначити обвинуваченого покарання у виді штрафу, врахувати, що він щиро розкаються, сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_4 просив суд визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 20, 94 КК України застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

В судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: паспорт, вимогу про наявність судимостей, згідно якої відомості у базі даних відносно ОСОБА_3 відсутні; довідку №543 КНП «Новороздільська міська лікарня», відповідно до якої ОСОБА_3 на «Д» обліку у нарколога не стоїть, довідку №363 КНП «Новороздільська міська лікарня», відповідно до якої ОСОБА_3 на «Д» обліку у психіатра не знаходиться, висновок судово-психіатричного експерта № 367 Львівської філії судових експертиз «Інституту судової психіатрії МОЗ України» від 01.04.2024 відповідно до якого ОСОБА_3 виявляє ознаки розумової відсталості в ступені легкої дебільності з вираженими емоційно-вольовими розладами, може усвідомлювати свої дії та керувати ними; витяг з амбулаторної картки ОСОБА_3 ; копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.12.2021, відповідно до якої ОСОБА_3 має другу групу інвалідності з дитинства, довідка видана безтерміново; копію виписки з медичної картки стаціонарного хворого №4555/08, відповідно до якої ОСОБА_3 поступив на стаціонарне лікування у КЗ ЛОКПЛ 11.06.2008 та був виписаний 01.08.2008, діагноз легка розумова відсталість, психопатодібний синдром; довідку про місце проживання, відповідно до якої ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , копію характеристики, яка видана виконавчим комітетом Новороздільської міської ради та відповідно до якої ОСОБА_3 характеризується типово, скарг не надходило.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку та беручи до уваги, що ні прокурор, ні потерпіла не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, а також те, що прокурор просив обрати обвинуваченому покарання у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Судом встановлено, що сторони судового провадження та безпосередньо обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, документи, що характеризують особу обвинуваченого, беручи до уваги наявність обставини що пом`якшує покарання, а саме: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні прокурор та захисник вважали за необхідне застосування стосовно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру. Обвинувачений щодо такого також не заперечував.

Відповідно до вимог ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005, надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до п. 8 вказаної постанови, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

У п. 6 вказаної постанови роз`яснено, що визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Частиною ч. 2 ст. 504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин у стані обмеженої осудності, що є підставою, одночасно із призначенням покарання, для вирішення питання щодо застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Суд вважає за можливе врахувати психічний стан ОСОБА_8 як обставину, що пом`якшує покарання, та призначити обвинуваченому покарання з урахуванням його обмеженої осудності, застосувавши до такого примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судових витрат не понесено., арешт на майно не накладався.

Керуючись ст.20, 66, 67, 75, 76, 93, 94 КК України, ст. 370, 374, 504 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 , 02.04.1994 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушенння передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень 00 копійок.

На підставі ст. 20, 94 КК України, застосувати до ОСОБА_3 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьоїстатті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1