ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/5308/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2352/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 111-2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000256 від 10.11.2023 за частиною 1 статті 111-2 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року клопотання прокурора - задоволено, продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 24 грудня 2024 року (включно) без визначення розміру застави, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про скасування запобіжного заходу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Апеляційну скаргу просить розглянути без його участі. Апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме у фабулі обвинувачення не зазначено конкретних обставин. Допитані під час досудового розслідування та під час судового провадження свідки взагалі не надали будь-яких показів з приводу обвинувачення. Щодо ризику впливу на свідків, обвинувачений зазначає, що з чотирьох осіб, які заявлені прокурором як свідки, було опитано двох, інші свідки до суду не з`являються, у зв`язку із чим, судом змінено порядок дослідження доказів та суд перейшов до допиту свідків сторони захисту. Вважає, що прокурор штучно створює умови для затягування судового процесу і безпідставного утримання обвинуваченого під вартою. Зазначає, що він має родину, постійне джерело легального доходу, репутацію, майновий стан, відсутність судимості, відсутня майнова шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому його обвинувачують. В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції жодним чином не відреагував на доводи сторони захисту щодо необгрунтованості пред`явленого обвинувачення. Допитані свідки в більшості надали показання, які не підтверджують обставин інкримінованого злочину. Зазначена в обвинуваченні правова кваліфікація не відповідає фактичним обставинам, має неконкретний характер. Від прокурора ОСОБА_8 надійшла заява, в якій він просить розглядати апеляційну скаргу обвинуваченого без його участі, та відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не встановила, з огляду на наступне. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, тяжкість покарання, яке може загрожувати у разі визнання ОСОБА_7 винуватим, дані про його особу та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-2 КК України, а саме:

Санкція частини 1 статті 111-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Відповідно до змісту обвинувального акту, ОСОБА_7 підтримував зв`язок з представниками збройних формувань держави-агресора, вчиняв дії спрямовані на пособництво державі-агресору, які підривають національну безпеку України, становлять безпосередню загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності, конституційному ладу України, добровільно займався перевезенням військовослужбовців російської федерації та інших воєнізованих підконтрольних їй організацій від АДРЕСА_1 безпосередньо до кордону з територією російської федерації, для забезпечення ротації, сприяння виконанню поставлених їм бойових завдань, перевезенням боєприпасів, зброї та іншого вантажу, за вказівкою військових чи представників окупаційної влади, зокрема продуктів харчування, гуманітарної допомоги, яка видавалася від імені російської федерації та створеної ними окупаційної влади, використовуючи при цьому транспортний засіб, автобус, який не перебував у власності ОСОБА_7 , ігноруючи при цьому потреби інших мешканців територіальної громади. Приймаючи до уваги обставини, що встановлені органом досудового розслідування та викладені у обвинувальному акті, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, та щодо наявності достатніх правових підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою. Суд апеляційної інстанції враховує, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій, які будуть перешкоджати судовому розгляду. При цьому, доводи обвинуваченого про наявність у нього соціальних зв`язків в даному випадку не спростовують встановлених судом першої інстанції ризиків.

Відповідно до журналу судового засідання від 28.10.2024, судом першої інстанції було допитано чотирьох свідків та прокурор просив відкласти розгляд, у зв`язку із неприбуттям інших свідків.

Враховуючи, що судове провадження триває, не всі учасники кримінального провадження допитані, не виключена можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання обвинуваченим процесуальних прав та обов`язків.

Враховуючи особливості конкретної справи, високий рівень суспільної небезпечності інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який посягає на основи національної безпеки України, та є особливо тяжким, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду. Апеляційний суд вважає, що встановлені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до обвинуваченого запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами щодо відсутності ризиків та необгрунтованості обвинувачення, оскільки тільки за результатами судового розгляду, після дослідження всіх доказів, наданих як стороною обвинувачення так і стороною захисту, яким суд надасть відповідну оцінку з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, можливо зробити висновок щодо наявності чи відсутності складу конкретного кримінального правопорушення. Переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку доказам, зібраним стороною обвинувачення, оцінювати показання свідків, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження. На даній стадії провадження, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. У зв`язку із наведеним, посилання обвинуваченого на показання свідків, які не підтверджують пред`явленого обвинувачення, є безпідставними.

Разом з тим, викладені прокурором у клопотанні обставини є достатніми для висновку, що існує необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суд апеляційної інстанції вважає, що тримання під вартою є потрібним засобом для забезпечення виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України. Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В той же час, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави, з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому злочину, а також, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: