Дата документу 20.08.2024 Справа № 332/1694/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/773/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/1694/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона, маючи умисел на заволодіння чужим майном, 15 лютого 2024 року (більш точний час під час досудового розслідування не встановлений) прибула до домоволодіння раніше знайомої ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , де, ввівши потерпілу ОСОБА_9 в оману, шляхом зловживання довірою, під приводом тимчасового користування, отримала від ОСОБА_9 мобільний телефон вартістю 900 грн. Після чого, не маючи наміру на виконання своїх обіцянок, ОСОБА_8 заволоділа майном ОСОБА_9 , зникла з місця вчинення проступку та розпорядилася ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 900 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство). Їй призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити, призначивши обвинуваченій за ч.1 ст.190 КК покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на момент ухвалення вироку обвинуваченій виповнилося 62 роки, тобто вона досягла пенсійного віку. Незважаючи на це, суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.56 КК призначив обвинуваченій покарання у виді громадських робіт. А тому з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної, обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутності обставин, що обтяжують покарання, обвинуваченій можливо призначити покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити; обвинувачену та її захисника, які при вирішенні апеляційної скарги покладалися на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

09.08.2024 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого чужого майна, в тому числі шляхом шахрайства, на момент вчинення правопорушення для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п.5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 15.02.2024 року заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою на суму 900 грн.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2024 року становив 3028 грн., а тому вчинене обвинуваченою діяння з огляду на вартість майна, яким вона заволоділа шляхом зловживання довірою, станом на день апеляційного розгляду не є кримінально караним.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

При цьому доводи апеляційної скарги прокурора не впливають на обов`язок суду щодо вирішення питання про закриття кримінального провадження.

Крім того, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження, колегія суддів враховує, що обвинувачена ОСОБА_8 апеляційну скаргу на вирок суду не подавала та свою винуватість не оспорювала. Таким чином, закриття кримінального провадження щодо неї з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК, буде більш сприятливим для обвинуваченої, а ні ж рішення про призначення покарання у відповідності до вимог апеляційної скарги прокурора. Відтак закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК не погіршить становище обвинуваченої ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.190 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4