Справа № 172/1596/23
Провадження № 1-в/172/96/24
У Х В А Л А

Іменем України

23.10.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка подання начальника Синельниківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від призначеного вироком суду покарання, -

В С Т А Н О В И В

До Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Синельниківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від призначеного вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді п`яти років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком три роки, у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке засуджена особа.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подання підтримав.

Начальник сектору № 1філії ДУ «Центр пробації» надав суду заяву про розгляд подання у його відсутність, подання підтримує та просить його задовольнити.

Засуджений у судове засідання не з`явився.

Вислухавши прокурора, вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2023 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення 21 серпня 2023 року, чим завдано матеріальної шкоди на суму 659 грн. 36 коп., що станом на день вчинення кримінального правопорушення складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2684 грн.); 21 серпня 2023 року, чим завдано матеріальної шкоди на суму 1000 грн., що станом на день вчинення кримінального правопорушення складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2684 грн.);

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Таким чином, діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_5 вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2023 року, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого остання засуджена, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого на теперішній час передбачено саме кримінальну відповідальність у розмірі двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, подання начальника Синельниківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення ОСОБА_5 від призначеного вироком суду покарання є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч.ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В

1. Подання начальника Синельниківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від призначеного вироком суду покарання задовольнити.

2. На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1