Справа № 946/9498/24
Провадження № 1-кс/946/2958/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участі: скаржника - ОСОБА_3 , дізнавача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови від 26.08.2024 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

25.11.2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, якою просить: скасувати постанову від 26.08.2024 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України; зобов`язати дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України; зобов`язати дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 задовольнити клопотання ОСОБА_3 від 23.09.2024р.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_3 зазначив, що на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.06.2024 (справа №946/5198/24) внесені відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 про злочин від 02.07.2024 року за №0000026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України. 23.09.2024 він надіслав на адресу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області клопотання про витребування документів та допиту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні. 21.10.2024 він отримав відповідь про відмову у розгляді клопотання в рамках ст. 220 КК України. У подальшому, без будь-яких слідчих дій, 26.08.2024 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.07.2024 року. Вважає дій дізнавача ОСОБА_4 незаконними а безпідставною, винесену із порушенням вимог чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу. Зазначив, що проникнення на подвір`я робітників газового господарства було через хвіртку. Вони зайшли та стукали у двері. Сказали, що приїхали відрізати газ. Він відмовив їм, вони уїхали. Після цього вдруге вони приїхали і вже не входили на подвір`я. Він їх не пустив і вони уїхали. Всі ці дії щодо виконання судового наказу повинні були здійснюватися виконавцем, а не особисто працівниками газового господарства. Договору нема, відсутні цивільні правові відносини, тому відмовився платити за розподіл газу природного газу.

Дізнавач в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала. Зазначила, що не було проникнення до житла, не було умислу працівників газової служби, вони були впевненні, що мають право це зробити. Підтримала мотиви, викладені у договорі. У ОСОБА_3 з газовою службою існує цивільний спір. В діях працівників газового господарства немає ознак кримінального правопорушення, замаха на проникнення у житло також не було. ОСОБА_3 не писав заяву про визнання його потерпілим. Не вважала за необхідне опитувати осіб, на яких вказував заявник. Способи і методи проведення досудового розслідування обирає дізнавач.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення скаржника, представника скаржника, дізнавача, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та наявність підстав для скасування оскарженої постанови про закриття кримінального провадження, з огляду наступного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що сектором дізнання Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

26.08.2024 року дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 прийняла постанову про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

Супровідним листом від 27.08.2024 за №65/52-7341 дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 направила копію постанови ОСОБА_3

18.12.2024 року копію постанови отримав ОСОБА_3 .

Таким чином, строк звернення до слідчого судді не пропущений.

Крім того, 23.09.2024 року ОСОБА_3 звернувся до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області з клопотанням про допит осіб, які скоїли правопорушення, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та витребування відповідної інформації та документів.

Супровідним листом від 26.09.2024 за №65/52-М-912 дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3 у нього відсутній статус потерпілого у вищевказаному кримінальному провадженні, його клопотання та виконання будь-яких процесуальних дій не може розглядатися в рамках ст. 220 КПК України.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається із оскарженої постанови, вона була прийнята відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

В обґрунтування дізнавачем в постанові зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що до Ізмаїльської окружної прокуратури надійшла ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.06.2024 (справа №946/5198/24), якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 за фактом вчинення працівниками Ізмаїльського управління експлуатації газового господарства кримінального правопорушення. Так, було встановлено, що між Акціонерним товариством «Одесагаз» та ОСОБА_3 було укладено типовий договір розподілу природного газу, який є договором приєднання з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є підписана споживачем заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу та документальне підтвердження споживання природного газу Споживачем. Згідно умов Договору, АТ «ОДЕСАГАЗ» здійснює розподіл природного газу на об`єкт споживача, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Для проведення розрахунків АТ «ОДЕСАГАЗ» на ім`я споживача ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . В порушення своїх обов`язків споживач не здійснює оплату за послугу з розподілу природного газу, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед АТ «Одесагаз» у сумі 2511 грн. 27 коп. 02.11.2024 АТ «Одесагаз» звернулось до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми боргу за послуги з розподілу природного газу з ОСОБА_3 на користь АТ «ОДЕСАГАЗ» заборгованість за оплату послуг із розподілу природного газу в сумі 1591 грн. 53 коп. та витрат на оплату судового збору. 13.02.2024 судовий наказ №946/8575/23 набрав чинності. 12.04.2024 ОСОБА_3 було вручено під підпис повідомлення про припинення розподілу природного газу у зв`язку з наявною заборгованістю. Також, чинне Законодавство не передбачає необхідності видачі наряду чи наказу на примусове припинення надання послуги розподілу природного газу, у разі їхньої не оплати. В ході досудового розслідування, було встановлено, що одним із пунктів Типового розподілу природного газу, який був підписаний заявником ОСОБА_9 є пункт про право ГРМ безперешкодного та безкоштовного доступу на територію та земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання для виконання службових обов`язків, що свідчить про відсутність складу правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України та може бути предметом спору в рамках Цивільного кодексу України.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено слідчим суддею з матеріалів кримінального провадження, то по даному кримінальному провадженню слідчим не було здійснено усіх необхідних слідчих, дій, направлених на встановлення усіх необхідних даних за вказаним кримінальним правопорушенням. Це свідчить про передчасність та безпідставність прийняття оскарженої постанови про закриття кримінального провадження.

Постанова дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 26.08.2024 року про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України є невмотивованою, не проведено аналіз слідчих дій, які були проведені. Не було проведено допиту осід, на яких було вказано у заяві як на осіб, які скоїли злочин.

Постанова не містить інформації щодо дослідження питань щодо осіб, які вчиняли дії, про які йдеться у заяві та наявності законних підстав для їх вчинення.

Пояснення дізнавача, що відсутні підстави для допиту є неспроможними, та фактично це є частковою відмовою у задоволенні клопотання, що вимагає ухвалення письмової постанови.

Отже, оскаржувана постанова не є вмотивованою, в ній відсутня повна та вичерпна оцінка доказів.

Тобто в основу оскарженої постанови покладено посилання на п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, але ж відсутні вичерпні посилання на докази для прийняття такої постанови, слідчим не надано оцінку зібраним доказам та не вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження, не усунуто встановлених протиріч.

З урахуванням вказаного можна зробити висновок, що слідчим в оскарженій постанові не надана належна повна оцінка зібраним доказам та не доведено, що органами досудового розслідування вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставини кримінального провадження та для досягнення цілей кримінального провадження.

При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження необхідно перевірити викладені заявником обставини, виконати необхідні дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення у цьому кримінальному провадженні, яке має бути належним чином вмотивованим з всебічним, повним аналізом доводів викладених скаржником. Не проведення дізнавачем певних слідчих дій унеможливило встановлення, поза розумним сумнівом, сукупності неспростованих презумпцій щодо обставин цієї справи, а відтак, унеможливило проведення належного досудового розслідування.

Таким чином, з огляду на викладене, вбачається формальний підхід дізнавача до проведення досудового розслідування. Слідчим суддею встановлена наявність фактів, які викликають сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про його закриття. Тому беручи до уваги те, що постанова про закриття кримінального провадження, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, слідчий суддя вважає, що висновки та процесуальне рішення слідчого є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та передчасними, а відтак таке слід скасувати.

Крім того, 23.09.2024 року ОСОБА_3 звернувся до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області з клопотанням про допит осіб, які скоїли правопорушення, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та витребування відповідної інформації та документів.

Супровідним листом від 26.09.2024 за №65/52-М-912 дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3 у нього відсутній статус потерпілого у вищевказаному кримінальному провадженні, його клопотання та виконання будь-яких процесуальних дій не може розглядатися в рамках ст. 220 КПК України.

Питання не вчинення будь-яких дій, обов`язок вчинення яких покладено на слідчого нормами КПК, вирішуються суто в порядку, передбаченому КПК України для оскарження бездіяльності слідчого.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Так, згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, вважається потерпілим, та відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки, а також користуватися усіма іншими правами потерпілої особи.

Для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального документа.

Разом із тим ч. 5 ст. 55 КПК встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КК України, кримінальна відповідальність настає за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 , до його подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно проникли працівники Ізмаїльського управління експлуатації газового господарства, отже вказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 завдано шкоди, а отже, він є потерпілим в розумінні ст.55 КПК України. Істотним для вирішення питання про визнання особи потерпілим є саме факт завдання певній особі шкоди певним кримінальним правопорушенням.

Як вбачається із витягу з ЄРДР, відомості про кримінальне правопорушення внесені саме за заявою ОСОБА_3 .

В даному конкретному випадку дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області або прокурор не виносив вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 .

З огляду на вимоги ст. 55 КПК України та враховуючи, що дізнавачем по кримінальному провадженні №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України не виносилась вмотивована постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, то у розумінні ст. 55 КПК України ОСОБА_3 являється потерпілою особою. А отже згідно п. 2 ст. 55 КПК України його права та обов`язки як потерпілого виникли з моменту подання заяви про вчинення відповідно нього кримінального правопорушення.

Згідно заяви про вчинення злочину замах на проникнення у житло був вчинений відносно житла ОСОБА_3 , що свідчить про можливість порушення прав саме ОСОБА_3 .

Вимоги заявника про зобов`язання дізнавача визнати ОСОБА_3 потерпілим по кримінальному провадженню №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України не підлягають задоволенню, в зв`язку з тим, що КПК України не передбачено необхідності прийняття рішення будь-яким органом про визнання особи потерпілим. Також, у слідчого судді відсутня компетенція щодо надання дізнавачу, який є, відповідно до ч. 4 ст.40-1 КПК України, самостійним у своїй процесуальній діяльності, певних вказівок щодо обов`язковості проведення конкретних слідчих дій.

Тому скарга ОСОБА_3 в частині зобов`язання дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не підлягає задоволенню

Враховуючи вищенаведене, частково підлягає скарга і у задоволенні вимоги ОСОБА_3 щодо зобов`язання дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 задовольнити клопотання ОСОБА_3 від 23.09.2024р., так як в задоволенні цього клопотання дізнавачем було відмовлено лише з підстав відсутності у ОСОБА_3 статусу потерпілого, що не відповідає дійсності та суперечить ст. 55 КПК України за умовами відсутності відповідної постанови про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим. Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність зобов`язати дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 02.07.2024р.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 частково.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови від 26.08.2024 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України - задовольнити частково.

Скасувати постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 26.08.2024 року про закриття кримінального провадження №0000026 від 02.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Зобов`язати дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 02.07.2024р.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 03.12.2024р. о 16:25 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1