465/3994/24
1-кс/465/1446/24
У Х В А Л А

Іменем України

19.08.2024 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову від 28.06.2024 про закриття кримінального провадження № 0000075 від 13.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

Постановою від 28.06.2024 старший дізнавач сектору дізнання ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 закрив кримінальне провадження № 0000075 від 13.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Дізнавач мотивував своє рішення відсутністю у ОСОБА_6 прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, одночасно й недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та закрив кримінальне провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення

На зазначену постанову представник потерпілого, адвокат ОСОБА_3 подав скаргу в якій просить скасувати постанову від 28.06.2024.

По суті справи свої вимоги мотивує тим, що постанова є передчасною та незаконною, оскільки встановлено особу ОСОБА_7 , який завдав йому тілесних ушкоджень, беззаперечним є факт нанесення йому тілесних ушкоджень зазначеною особою та їх умисний характер, оскільки наносячи удари кулаком ОСОБА_7 повинен був передбачати можливість заподіяння тілесних ушкоджень. Дізнавачем не проведено пред`явлення впізнання ОСОБА_4 , не призначено додаткову судово-медичну експертизу на підставі проведених слідчих експериментів, не проведено слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 (дружини ОСОБА_7 ), не проведено одночасних допитів потерпілого та ОСОБА_8 , а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Скаржник скерував заяву про розгляд скарги у його відсутності. Скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

З матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 від 13.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке надано в розпорядження суду, вбачається, що 10.02.2024, близько 12 год. 10 хв., невідома особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_4 .

Для забезпечення повноти досудового розслідування дізначаченим у кримінальному провадження здійснено низку слідчих (розшукових) дій та здобуто низку доказів, спрямованих на виконання завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 , він керуючи транспортним засобом «Лексус», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , здійснював паркування на площі Липневій у м. Львові. В цей момент у нього через місце на паркові стався конфлікт із ОСОБА_7 , який словами та жестами, знаходячись перед автомобілем потерпілого, вказував на те, що місце для паркування уже зайняте. Завершивши паркування потерпілий отримав від ОСОБА_7 претензії щодо його збиття автомобілем та побачив три вм`ятини на капоті, а від випадкового свідка ( ОСОБА_10 ) дізнався про нанесення пошкоджень ОСОБА_7 . Оскільки ОСОБА_7 , пошкодивши автомобіль, намагався покинути місце події, потерпілий намагався його затримати, утримуючи за рукав куртки, яку відпустив та вхопив за ремінь сумки, оскільки ОСОБА_7 кулаком своєї руки почав наносити йому удари по руці (а.с. 4 6, 24 26).

Висновком експерта встановлено наявність тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості (забій лівого променево-зап`ясного суглоба, 3-4-ї п`ясних кісток лівої кисті та фаланг 4-го пальця лівої кисті, синці на тильній поверхні лівої кисті та біля основи 4-го пальця, в ділянці лівого променево-зап`ясного суглоба). Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути 10.02.2024 (а.с. 30 31).

Допитом свідка ОСОБА_9 встановлено, що останній, будучи знайомим із потерпілим, був випадковим очевидцем того, як транспортний засіб « ОСОБА_11 » намагався припаркуватись, а ОСОБА_7 перешкоджав йому у цьому, після чого рукою здійснив один удар по капоту автомобіля потерпілого. Також свідок повідомив про розгортання подій після нанесення удару, відповідно до яких потерпілий вхопив ОСОБА_7 своєю лівою рукою за ремінь барсетки, а ОСОБА_7 рукою почав наносити удари по руці ОСОБА_4 . При цьому, із протоколу допиту вбачається, що нанесення ОСОБА_7 ударів сприймались свідком, як намагання вирватись від ОСОБА_4 (а.с. 42 45).

Допитом свідка ОСОБА_8 встановлено, що остання будучи дружиною ОСОБА_7 , підтвердила те, що конфлікт стався через місце для паркування. Зазначила про те, що вона здійснювала керування транспортним засобом «Опель Вектра», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 , та шукала місце для паркування на площі Липневій у м. Львові. У зв`язку із браком вільних місць її чоловік вийшов з автомобіля завчасно, щоб зайняти місце, поки свідок завершить об`їзд. Наблизившись до обумовленого місця свідок побачила, що транспортний засіб «Лексус» здійснює наїзд на ОСОБА_7 . Зазначила, що ОСОБА_4 своєю рукою шарпав за куртку її чоловіка та за ремінь барсетки і не хотів відпускати. При цьому чула, що її чоловік просив аби його відпустили і припинили шарпати, оскільки він не збирається нікуди втікати. Бачила що ліва рука чоловіка бала зайнята (тримав телефон), а права була вільна. Зазначила, що своєю правою рукою чоловік зловив руку ОСОБА_4 в районі зап`ястя, щоб відтягнути її від себе. Однак потерпілий продовжував шарпати та утримувати її чоловіка. Також потерпілий не реагував на умовляння свідка відпустити її чоловіка, тому саме вона здійснити виклик на лінію «102» (а.с. 60 64).

Допитом свідка ОСОБА_10 встановлено, що останній був очевидцем виникнення конфлікту між учасниками кримінального провадження, до моменту нанесення ОСОБА_7 декількох ударів по капоту транспортного засобу «Лексус», що змусило його звернути на це увагу водія указаного транспортного засобу. Про наступний розвиток подій йому не відомо (а.с. 77 80).

Дізнанням проведено слідчий експеримент за участі потерпілого та ОСОБА_9 (а.с. 81 83, 94 97), вжито заходів для проведення слідчого експерименту за участі дружини ОСОБА_7 (свідка ОСОБА_12 ) (а.с. 129 134) проведено допити працівників поліції, про обставини отримання пояснень на місці події (а.с. 56, 98 101, 125 128), отримано та оглянуто записи із боді камер працівників поліції (а.с. 46 54), отримано та оглянуто записи із камер відео спостереження, розташованих на пл. Липневій у м. Львові (а.с. 148 153), тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України збирання доказів стороною обвинувачення здійснюється шляхом проведення сукупності дій, якими є слідчі та негласні слідчі дії, отримання висновків експертів, витребування документів, проведення інших процесуальних дій.

З наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження вбачається, що у продовж строку досудового розслідування дізнавачем проведено значний обсяг слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, що у сукупності сприяють повноті встановлення обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, тобто слідчий самостійно визначає, які слідчі дії необхідно та достатньо провести для встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

При здійсненні указаних повноважень ним також враховуються основоположні гарантії, такі як свобода від самовикриття і право не свідчити проти себе та близьких родичів чи членів сім`ї (ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України). Встановлено, що ОСОБА_6 відмовився від дачі показів, відповідно до ст. 63 Конституції України (а.с. 91 93). Дружина ОСОБА_6 також наділена таким правом. Тому вказівка у скарзі на неповноту досудового розслідування, з посиланням на необхідність проведення слідчих (розшукових) дій із зазначеними учасниками кримінального провадження оцінюється критично і не може бути сама по собі підставою для скасування рішення про закриття кримінального провадження.

Крім цього, скаржником не обґрунтовано доцільності проведення зазначених ним слідчих (розшукових) дій. Скаржник формально зазначає про необхідність проведення окремих слідчих (розшукових) дій, разом із цим, їх проведення в порядку ст. 220 КПК України не ініційовано перед органом досудового розслідування, що позбавляє слідчого суддю можливості оцінити дотримання дізнавачем вимог ст. 2, 9 КПК України.

Однак, слідчий суддя звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження містять раніше винесену постанову прокурора від 24.05.2024 про скасування постанови, із зазначенням окремих недоліків дізнання. Втім слідчий суддя не знаходить у матеріалах кримінального провадження інформації про усунення указаних недоліків в повному обсязі чи про неможливість їх усунення.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що дізнавач мотивував своє рішення відсутністю у ОСОБА_6 прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, одночасно й недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та закриває кримінальне провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Виходячи з положень ст. 125 КК України, в частині 1 зазначеної статті кримінального кодексу, встановлюється відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. До них Правила відносять такі ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

При цьому, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення (проступку), що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК України. Разом з тим, слід зазначити, що заподіяння легкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання або у разі перевищення меж необхідної оборони не тягне за собою кримінальної відповідальності.

Суб`єктом цього злочину є осудна особа, якій виповнилося 16 років.

Згідно зп.2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6, короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше ніж 21 день (три тижні). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10 відсотків.

Як вбачається з диспозиції ст. 125 КК України, обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення (проступку), є умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. До них Правила відносять такі ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення (проступку), що розглядається, характеризується тільки умисною виною.

Виходячи із змісту постанови, під час дізнання не було встановлено ознак умисності дій, при цьому у мотивувальній частині постанови відсутнє посилання на ч. 1 ст. 36 КК України, проте наявне посилання на недоведеність вини особи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Тобто, встановлення обставини, що виключає кримінальну протиправність діяння (необхідна оборона), тягне за собою виправдання за п.2 ч. 1 ст. 284 та ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме: за відсутністю (а не недоведеністю) в діянні складу кримінального правопорушення.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили дізнавачу ухвалити законне та обґрунтоване рішення не встановлено.

Керуючись вимогами ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову від 28.06.2024 старшого дізнавача сектору дізнання ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 28.06.2024 про закриття кримінального провадження № 0000075 від 13.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасувати.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1