Справа №463/7097/24
Провадження №1-кс/463/5744/24
УХВАЛА

слідчого судді

19 серпня 2024 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження,

встановила:

29.07.2024 року представник скаржника звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000336 від 09.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В обґрунтування поданої скарги покликався на те, що 01.07.2024 слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000336 від 09.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Вважає, що вказане рішення слідчим прийнято передчасно, без детального ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та здійснення належного досудового розслідування. Під час винесення оскаржуваної постанови порушено порядок збирання доказів та надання їм правової оцінки. З часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань слідчим всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено жодної слідчої дії спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Зокрема, не допитано свідків, які могли дати свідчення про вчинення злочину, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що і стало підставою для звернення до слідчого судді з даною скаргою.

Сторони, що беруть участь у справі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не прибули.

Представник скаржника подав клопотання про розгляд скарги без його участі.

Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не прибув. Проте, 05.08.2024 на вимогу слідчого судді надав матеріали кримінального провадження №0000336 від 09.08.2023.

Беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК України, які визначають, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, слідчий суддя вважає за можливе розгляд скарги на постанову про закриття кримінального провадження проводити за їх відсутності.

Згідно з ч. 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування суд враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст. 21 КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова 29 липня 2024 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування.

Так, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Основним засобом збирання доказів, а отже - основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливо лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові перебувало кримінальне провадження №0000336 від 09.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала заява командира військової частини НОМЕР_1 про те, що молодший сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 для подальшого переміщення у н.п. Некременне згідно бойового розпорядження командира.

Постановою від 01.07.2024 слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000336 від 09.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в ході досудового розслідування слідчим було: 1) витребувано та отримано від сторони захисту медичну документацію ОСОБА_4 ; 2) допитано ОСОБА_4 .

Слідчим в постанові зроблено висновок про те, що у зв`язку із наявністю поважної причини нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу, а саме необхідністю подальшого проходження ОСОБА_4 лікування, а також неможливістю підтвердити чи спростувати придатність останнього для проходження військової служби у зв`язку із лікуванням військовослужбовця до відсутності на військовій службі, а також в подальшому та наявності обгрунтованих сумнівів щодо цієї обставини, яка підлягає доказуванню, а також наявністю підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я, слід прийти до висновку що в діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На думку слідчого судді, слідчим не було проведено достатньої кількості слідчих дій в даному кримінальному провадженні, які є необхідними для встановлення усіх обставин у ньому, що суперечить дієвості проведеного досудового розслідування та призвело до передчасних та необґрунтованих висновків.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 407 КК України кримінальним правопорушенням є самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

При цьому, формами вчинення кримінального правопорушення є: самовільне залишення військової частини; нез`явлення вчасно на службу без поважних причин. Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що, залишивши військову частину або місце служби на законній підставі та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час, військовослужбовець своєчасно до частини не з`являється і перебуває поза її розташуванням понад установлений строк. При цьому нез`явлення вчасно на службу само по собі не утворює складу злочину, який пов`язаний із нез`явленням вчасно на службу та формується тільки за відсутності поважних причин такого вчинку.

Обставини ч. 5 ст. 407 КК України: встановлення наміру саме тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби; констатація або відсутності поважних причин або неповажності причин нез`явлення вчасно на службу.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути: хвороба військовослужбовця, його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу та інші причини. Питання щодо наявності поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.

Початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців вважається закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою.

Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій розташовано підрозділи та служби частини. Місце служби це будь-яке місце, яке збігається з розташуванням військової частини та визначене військовослужбовцю для виконання обов`язків з військової служби протягом встановленого часу, або місце, де він повинен перебувати за наказом або за розпорядженням командування.

В ході досудового розслідування слідчим встановлено перебування ОСОБА_4 до 06.06.2023 та з 20.09.2023, а саме зібрано документальне підтвердження перебування згаданої особи на лікування. Проте, ані зібрані слідчим матеріали, ані мотиви постанови від 01.07.2024 не містять відомостей про перебування ОСОБА_4 з 06.06.2023 по 19.09.2023. Доказів поважності відсутності ОСОБА_4 , за місцем несення служби у згаданий період, чи проходження такої, матеріали наданого слідчому судді кримінального провадження не містять.

Заслуговують на увагу і доводи, сторони заявника на відсутність допиту осіб, які були залучені до здійснення службового розслідуванн. Зокрема, якими здійснювалися заходи щодо встановлення місця перебування ОСОБА_4 08.06.2023.

Окрему увагу, слід звернути на те, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у згаданому кримінальному провадженні та вчинення останнім дій процесуального контролю за весь час досудового розслідування, яке тривало понад 11 місяців.

Тільки після проведення вказаної низки процесуальних дій слідчому слід вирішувати питання про постановлення процесуального рішення по справі.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, при здійсненні кримінального провадження слідчим не було проведено ряд слідчих дій, результат яких має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Верховний Суд в постанові від 14.02.2023 року у справі №405/680/22 вказав, що по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК).

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що слідчим належним чином не проведено досудове розслідування, що дає підстави зробити висновок про неповноту та однобічність перевірки повідомлення військової частини НОМЕР_1 , постанова про закриття кримінального провадження слідчим винесена передчасно, без проведення всіх необхідних слідчих дій для встановлення істини по справі, у зв`язку з чим оскаржувану постанову не можна вважати законною та обґрунтованою, а відтак скаргу слід задовольнити, а постанову - скасувати.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309 КПК України, слідча суддя

постановила:

Скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 від 01.07.2024 про закриття кримінального провадження №0000336 від 09.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, скасувати.

Зобов`язати слідчого провести досудове розслідування кримінального провадження з дотриманням вимог ст. 9 КПК України, за результатами якого прийняти відповідне рішення відповідно до ст. 283 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити учасникам процесу та для контролю скерувати начальнику Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові та керівнику Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

Слідча суддя ОСОБА_1