КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2024 року включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Таке рішення суд, врахувавши те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, наслідком якого було спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, за який, у разі визнання останнього винуватим, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також відсутність відомостей про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого та наявності у останнього постійного місця проживання, законних джерел до існування, та те, що на даний час не проведено ще підготовчого судового засідання, не допитані свідки та потерпілий, мотивував існуванням на даний час зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5066/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

незаконною через її постановлення з порушенням норм кримінального процесуального кодексу України,просить її скасувати в частині задоволення продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу судом не взято до уваги, що клопотання з додатками не було вручено ані обвинуваченому, ані його захиснику та не подано вчасно до суду, чим порушено вимоги ст.ст. 184, 199 КПК України, а також право на захист, що призвело до порушення прав обвинуваченого і як наслідок продовжено строк тримання його під вартою.

Крім того, зазначає, у внесеному стороною обвинувачення до суду клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 в його обґрунтування зазначено про наявність, на думку слідчого та прокурора, які внесли дане клопотання, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, жоден з цих ризиків не підтверджується наявними матеріалами справи та доказами, доданими до клопотання прокурора.

Зокрема, вказує на те, що переховування від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 після вчинення злочину покинув місце події та не повідомив про це правоохоронні органи, проте, матеріали кримінального провадження не містять жодних належних та допустимих у розумінні КПК України доказів, які б вказували на наявність фактів ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування.

Разом з тим, поведінка підозрюваного в повній мірі спростовує доводи сторони обвинувачення про начебто існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а посилань на інші матеріали кримінального провадження, які вказують на існування такого ризику, як того вимагають приписи п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, внесене клопотання не містить.

Крім того, вказує, що у клопотанні сторони обвинувачення зазначено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, насамперед, не відшукані на даний час знаряддя вчинення злочину та інших речових доказів, однак, дане клопотання, в порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, не містить жодних посилань на матеріали кримінального провадження, на підставі яких слідчий та прокурор прийшли до висновку про існування зазначеного у клопотанні ризику, що прямо вказує на відсутність даного ризику.

Також вказує й на те, що існування ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні є лише безпідставним припущенням сторони обвинувачення, оскільки, зазначаючи про начебто існування такого ризику, у клопотанні прокурор, всупереч приписів п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, не здійснив жодного посилання на матеріали кримінального провадження, якими вони обґрунтовують наявність даного ризику, що прямо вказує на відсутність такого ризику.

При цьому зазначає, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження органом досудового розслідування не встановлено жодного факту вчинення обвинуваченим впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що прямо вказує на відсутність такого ризику.

Отже, звертає увагу на те, що вказані у клопотанні сторони обвинувачення про застосування щодо обвинуваченого припущення прокурора про начебто існування ризиків, передбачених чинним КПК України, були безпідставними, надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Разом з тим, суд, під час обрання запобіжного заходу, в кожному випадку розгляду відповідного клопотання, зобов`язаний зробити висновок про обґрунтованість/необґрунтованість повідомлення про підозру; наявність/відсутність ризику/ризиків у вигляді вчинення відповідних спроб порушення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а у разі продовження запобіжного заходу, також про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його подальше застосування.

Також суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а саме, що ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується як професіонал своєї справи та неконфліктною людиною і виключно позитивно, а також те, що ОСОБА_8 , у ході виникнення конфлікту у магазині «Фора», було нанесено тілесні ушкодження підозрюваному ОСОБА_6 .

Таким чином, оскільки, стороною захисту при розгляді даного кримінального провадження було встановлено невинуватість ОСОБА_6 та порушення його права на справедливість розгляду справи та незаконне тримання під вартою, тому вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, посилаючись на те, що ним на даний час, тобто 19.08.2024 року, не було отримано повного тексту оскаржуваної ухвали суду від 13.08.2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Зважаючи на те, що 5-денний строк на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року закінчується 18 серпня 2024 року, що є вихідним днем, то останнім днем цього строку є наступний за ним робочий день - 19 серпня 2024 року, коли захисником ОСОБА_5 і подана апеляційна скарга, тобто в межах відповідного процесуального строку, то колегія суддів не вбачає підстав для вирішення питання поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження судового рішення, як про те ставиться питання в його апеляційній скарзі.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення, то колегія суддів враховує наступне.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судове провадження у кримінальному провадженні № 0000953по обвинуваченню ОСОБА_6 увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який, у разі визнання останнього винуватим, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також дані про особу обвинуваченого, та те, що на даний час не проведено ще підготовчого судового засідання, не допитані свідки та потерпілий, мотивував існуванням на даний час зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_5 в апеляційній скарзі проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення - незакінченого замаху на умисне вбивство, що мало наслідком спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, та приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, його вік, майновий стан, а також те, що на даний час не проведено ще підготовчого судового засідання та не розпочато судовий розгляд щодо з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений,усвідомлюючи суворість покарання, яке йому може бути призначено у разі доведення його винуватості у вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на свідків та потерпілого, які ще не допитані, шляхом тиску, підбурювання, вмовляння, залякування чи підкупу, з метою зміни ними показань, та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки в ході досудового розслідування не відшукані знаряддя вчинення злочину та інші речові докази, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження,колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченомуОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_5 про те, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу судом не взято до уваги, що клопотання з додатками не було вручено ані обвинуваченому, ані його захиснику та не подано вчасно до суду, чим порушено вимоги ст.ст. 184, 199 КПК України та право обвинуваченого на захист, то вони не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.

Крім того, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, за своїм змістом не суперечить вимогам ст.ст. 184, 199 КПК України, а та обставина, що воно було подано до суду в день судового засідання, тобто менш ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, не може служити безумовною підставою для висновку про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а відтак і підставою для її скасування.

Щодо посилання захисника ОСОБА_5 на те, що у клопотанні сторони обвинувачення зазначено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він покинув місце події та не повідомив про це правоохоронні органи, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, оскільки знаряддя вчинення злочину та інші речові докази на даний час не відшукані, однак, дане клопотання, в порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, не містить жодних посилань на матеріали кримінального провадження, на підставі яких слідчий та прокурор прийшли до висновку про існування зазначених ризиків, що прямо вказує на їх відсутність, то воно жодним чином не спростовує обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений не зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_5 про безпідставність також тверджень прокурора про існування ризику впливу на свідків та потерпілого, оскільки під час досудового розслідування даного кримінального провадження органом досудового розслідування не встановлено жодного факту вчинення обвинуваченим впливу на потерпілого або свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що прямо вказує на відсутність такого ризику, є неспроможними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії лише підготовчого судового засідання, під час якого докази не досліджуються, а тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, існує велика ймовірність того, що обвинувачений, який обізнаний про всіх свідків та потерпілого, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може незаконно впливати на них.

Наведені захисником ОСОБА_5 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується виключно позитивно і як неконфліктна людина, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м'якого запобіжного заходу.

При цьому слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання захисника ОСОБА_5 на невинуватість ОСОБА_6 , а також те, що ОСОБА_8 у ході виникнення конфлікту у магазині «Фора», було нанесено тілесні ушкодження підозрюваному ОСОБА_6 , не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку ст. 422-1 КПК України.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, якоюпродовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2024 року включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3