УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання останнього, подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001205 від 30.11.2023,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року (справа №761/22420/24) в рамках кримінального провадження № 0001205 від 30.11.2023, а саме на грошові кошти у сумі 74 955 доларів, 15 070 Євро, 30 000 гривень.

У клопотанні заявник зазначає, що арешт майна накладено необґрунтовано та безпідставно, оскільки арештовані грошові кошти належать ОСОБА_5 , при цьому одержані внаслідок продажу об`єктів нерухомості, тобто одержані законним шляхом, при цьому стороною обвинувачення не доведено, що таке майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, у зв`язку із невідповідністю такого майна ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України, що в свою чергу порушує конституційні права власника такого майна.

У судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 вимоги клопотання підтримав, а прокурор заперечував з приводу задоволення вимог клопотання.

Проаналізувавши доводи клопотання, додані до нього матеріали, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ГСУ СБ України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001205 від 30.11.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 111 КК України.

Далі, як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року (справа №761/22420/24) в рамках кримінального провадження № 0001205 від 30.11.2023 накладено арешт на окреме майно, вилучене 13 червня 2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на: предмети схожі на грошові кошти різних валют та номіналів, а саме: грошові кошти у доларах США: 84 шт. номіналом по 20$ - загальна сума 1680; 28 шт. номіналом 10$ - загальна сума 280; 24 шт. номіналом по 50$ - загальна сума 1200; 18 шт. номіналом по 5 $ - загальна сума 90; 3 шт. номіналом по 1$ - загальна сума 3; 717 шт. номіналом по 100$ - загальна сума 71 700; грошові кошти у Євро: 15 шт. номіналом 1000 Євро - загальна сума 15 000; 2 шт. номіналом 20 Євро - загальна сума 40; 3 шт. номіналом 10 Євро - загальна сума 30; грошові кошти у гривні: 30 шт. номіналом 1000 грн - загальна сума 30 000. При цьому такий арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Водночас, оскільки стороною обвинувачення не надано суду жодних додаткових доказів, отриманих з моменту накладення арешту (20 червня 2024 року), що арештоване майно має доказове значення у кримінальному провадженні та відповідає ст. 98 КПК України, зважаючи на принцип змагальності сторін (ст. 22 КПК України), слідчий суддя вважає, що таких переконливих доказів не здобуто. Більше того, з урахуванням обсягу документів, наданих представником власника майна, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність беззаперечних підстав вважати, що арештоване майно одержане саме злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, а отже існує розумний сумнів щодо необхідності подальшого застосування, віднесення арештованого майна до такого, що відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.

В цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу і на те, що з часу накладення арешту на майно, яке є предметом клопотання, органом досудового розслідування не здобуто достатніх доказів, які б свідчили про беззаперечну та обґрунтовану причетність саме ОСОБА_5 до будь-якого кримінального правопорушення (інших даних в судовому засіданні не встановлено).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В контексті розгляду даного клопотання «обвинувачення» тлумачиться як розумна підозра вважати, що таке майно може бути доказом у даному кримінальному провадженні, що слідчий суддя вважає сумнівним на даному етапі.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає що подальше накладення арешту на зазначене майно порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У зв`язку із зазначеним, на думку слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо майна, яке є предметом клопотання, на даний час є необґрунтованими, а відтак, арешт підлягає скасуванню.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу, що при скасуванні арешту (в частині), накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року (справа №761/22420/24), сума грошових коштів (предметів, схожих на грошові кошти) у валюті (долар США) дорівнює 74 953, а не 74 955 (як зазначає заявник), отже в цій частині клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001205 від 30.11.2023 - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року (справа №761/22420/24) в рамках кримінального провадження № 0001205 від 30.11.2023, а саме на майно, вилучене 13 червня 2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 : предмети схожі на грошові кошти різних валют та номіналів, а саме: грошові кошти у доларах США: 84 шт. номіналом по 20$ - загальна сума 1680; 28 шт. номіналом 10$ - загальна сума 280; 24 шт. номіналом по 50$ - загальна сума 1200; 18 шт. номіналом по 5 $ - загальна сума 90; 3 шт. номіналом по 1$ - загальна сума 3; 717 шт. номіналом по 100$ - загальна сума 71 700; грошові кошти у Євро: 15 шт. номіналом 1000 Євро - загальна сума 15 000; 2 шт. номіналом 20 Євро - загальна сума 40; 3 шт. номіналом 10 Євро - загальна сума 30; грошові кошти у гривні: 30 шт. номіналом 1000 грн - загальна сума 30 000.

У задоволенні інших вимог клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6