УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000305 від 08.10.2024 за ч.5 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні

№ 0000305 від 08.10.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння невстановленими особами грошовими коштами потерпілої ОСОБА_4 , які їй нараховані в якості державної допомоги за загиблого під час бойових дій військового - її сина, шляхом обману, вчиненого в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, на суму 3 000 000 грн.

Встановлено, що 07.10.2024, у період часу з 13 год. 40 хв. по 19 год. 30 хв., невстановлені особи зателефонували потерпілій ОСОБА_4 та представляючись працівниками служби безпеки банку, в якому у потерпілої відкрито рахунок, « ОСОБА_5 » і « ОСОБА_6 », повідомили, що її рахунок з грошовими коштами заблоковано через намагання невідомими особами його зламати, у зв`язку з чим з метою збереження грошових коштів невстановлена особа надала потерпілій дані рахунків 7 різних осіб, на які порадив перевести грошові кошти транзакціями до 150 000 грн., що потерпіла і зробила. Після цього невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_6 » витребував від потерпілої номер картки, дату її закінчення і CVV код, пояснивши, що це буде ключем для повернення коштів, на що отримав від неї відповідні дані. В результаті цих дій доступ до застосунку «Приват 24» було заблоковано і рахунок, на якому знаходились грошові кошти у сумі 3 000 000 грн - заблоковано.

Проведеними заходами встановлено, що грошові кошти потерпілої ОСОБА_4 перераховано на 9 банківських рахунків, а саме на рахунки ОСОБА_7 , 2 рахунки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Далі із вказаних рахунків грошові кошти були переведені на рахунки інших осіб, з яких переведені на рахунки осіб, які займаються продажем крипто-валюти, яка в результаті оформлення угод Р2Р переводилась на акаунт фінансової біржі Binance ОСОБА_15 .

Прокурор у клопотанні стверджує,що в результаті вчинення вказаного кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_4 завдано майнову шкоду на суму 3 000 000 (три мільйони) гривень, у зв`язку з чим з метою відшкодування шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, а також забезпечення цивільного позову у кримінальному провадження є доцільним накласти арешт на банківські рахунки, на які перераховувались кошти потерпілої та в подальшому біли переведені на рахунок акаунту платформи бінанс ОСОБА_15 .

Крім того, на думку прокурора банківські рахунки на ім`я ОСОБА_16 , підлягають арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування завданої потерпілій майнової шкоди.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення адвоката, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що слідчим під час його складання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, а саме заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілої ОСОБА_4 на загальну суму 3000000 грн.

Разом з тим, будь-якого обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення в частині накладення арешту на банківські рахунки ОСОБА_16 , у клопотання не міститься.

Слідчим взагалі не наведено фактів та обставин, відповідно до яких до вчинення даного кримінального правопорушення можливо причетна ОСОБА_16 . Будь-якого опису її дій, ролі та т.і. щодо цього кримінального правопорушення дії у клопотанні взагалі не міститься, що унеможливлює прийняти рішення про накладенні арешту на її банківські рахунки.

За таких підстав, на даному етапі розслідування кримінального провадження клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження та буде запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження та посилань на відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, у ньому відсутнє належне обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000305 від 08.10.2024 за ч.5 ст.190 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1