КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4183/2024 Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України
ЄУН: 759/6632/24 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000928, внесеному до ЄРДР 12 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за апеляційною скаргою із змінами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець м. Житомира, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий, маючий на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , судимий:

-19 серпня 2004 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

-24 квітня 2007 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волів строком 4 роки 3 місяці;

-29 вересня 2008 року Луцьким міськсудом Волинської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці;

-17 грудня 2012 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, який звільнений 1 грудня 2015 року умовно достроково на підставі ст. 81 КК України на невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 21 день;

-30 березня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць;

-22 квітня 2019 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці;

-15 квітня 2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі, які відбув,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 3 березня 2024 року, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, з метою власного збагачення, повторно, шляхом зловживання довірою потерпілого заволодів чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «ZTE Blade А51 Life», завдавши матеріальну шкоду останньому на суму 2184,05 грн. за наступних обставин.

Так, 3 березня 2024 року близько 10 години ОСОБА_6 , знаходячись поблизу кафе «Домашній», у під`їзді жилого будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зловживання довірою потерпілого, під приводом здійснення фотографії, отримав мобільний телефон потерпілого марки «ZTE Blade А51 Life» чорного кольору на 32 Gb ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 вартістю 2184,05 грн. та, запевнивши потерпілого ОСОБА_9 у тому, що він має на меті здійснити фотографію та в подальшому поверне телефон власнику, вийшов із під`їзду вказаного будинку. Отримавши у такий спосіб належний потерпілому мобільний телефон, не маючи наміру його повертати, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з місця вчинення злочину втік та в подальшому розпорядився майном потерпілого на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Цим же вироком вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу із змінами, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України закрити у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відповідно до ст. 5 КК України, п.41 ч. 1 ст.284 КПК України.

Зміни до апеляційної скарги обґрунтовані тим, що 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують кримінальну відповідальність особи, у такому разі вони поширюються на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання такими законами чинності.

Враховуючи те, що у кримінальному законі не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, така зміна КУпАП є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, а тому Закон №3886-ІХ має зворотню дію в часі і поширюється на діяння ОСОБА_6 вчиненого ним 3 березня 2024 року.

Відповідно до п. 5 розділу XX Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється в розмірі податкової соціальної пільги, яка становить 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Згідно з діючим на момент вчинення злочину законодавством, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року становив 3028 грн.

Таким чином, кримінальна відповідальність, з врахуванням змін, внесених Законом № 3886-ІХ, за вчинення шахрайства у 2024 році настає з суми 3028 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення шахрайства з майном вартістю 2184,05 грн., кримінальне провадження стосовно останнього підлягає закриттю.

Потерпілий, у встановленому законом порядку повідомлявся у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора та обвинуваченого на підтримку зміненої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до положень ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 51 КУпАП станом на дату вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він визнаний винуватим, передбачалась відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Диспозицією ч. 1 ст. 190 КК України передбачена кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).-

Згідно з ч. 2 ст. 190 КК України кримінальна відповідальність передбачена за шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Таким чином, особа підлягала кримінальній відповідальності за ст. 190 КК України у взаємозв`язку зі ст. 51 КУпАП, пп.169.1.1 ст. 169 ПК України, у разі, якщо сума заволодіння чужим майном перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

З 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становив 3028 грн.

Таким чином, відповідно до статті 51 КУпАП (станом на час вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення) заволодіння чужим майном вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто, 302,8 грн. (0,2 х (50% х 3028).

За змістом оскаржуваного вироку ОСОБА_6 засуджений за вчинення 3 березня 2024 року шахрайства на суму 2184,05 грн.

З урахуванням положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, станом на 3 березня 2024 року ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення.

Разом з тим, як обґрунтовано вказав прокурор у зміненій апеляційній скарзі, 9 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону України № 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону України № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Отже, з урахуванням вимог Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наведеного, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням вимог Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа підлягає кримінальній відповідальності за ст. 190 КК України, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів наголошує, що Закон № 3886-IX не є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Проте, зміни, внесені Законом України № 3886-IX від 18 липня 2024 року у ст. 51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України.

З огляду на вимоги Закону України № 3886-IX, положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає у 2024 році кримінальна відповідальність, становить 3028 грн.

Зважаючи на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_6 , є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX у взаємозв`язку з нормами Податкового кодексу України з 1 січня 2024 року настає кримінальна відповідальність, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, ст. 3, 5 КК України, вважає, що станом на час апеляційного розгляду - 2 жовтня 2024 року - законом усунута караність діяння, вчиненого ОСОБА_6 , і таке діянняє адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП (в редакції Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року).

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з урахуванням вимог ст. 417 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього за ч. 2 ст. 190 КК України - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до задоволення.

Питання долі речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000928, внесене до ЄРДР 12 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України- закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Речові докази зберігати при матеріалах провадження, а телефон марки «ZTE Blade А51 Life» - передати належному володільцю.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою в іншому кримінальному провадженні, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4