Справа № 953/5843/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4999/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ( у режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 402 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, з огляду наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину та обставин вчинення кримінальних правопорушень, які мали місце в умовах воєнного стану, а також ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 29 вересня 2024 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, враховано обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме умови воєнного стану, та відомості що характеризують особу обвинуваченого. Судом зазначено, що ризик переховування ОСОБА_7 , від суду підтверджується тією обставиною, що дане кримінальне провадження знаходиться на розгляді в суді та у випадку доведеності його вини у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, останньому загрожує покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Таким чином, обвинувачений, який довгий час перебував на службі в органах Служби безпеки України, в тому числі оперативних підрозділах, володіючи спеціальними навичками спроможний переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на свідків, які не допитувались судом, в ухвалі обґрунтовується тим, що судовий розгляд триває, а тому з метою зміни останніми своїх показань обвинувачений ОСОБА_7 шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом може вчиняти вплив на таких осіб, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 займав керівні посади в СБ України, та те, що останній є діючим співробітником та не відсторонений від посади. Суд прийшов до висновків, що інші, більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, високий ступінь ризиків передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом, та високий ступінь суспільної небезпечності інкримінованих злочинів проти порядку несення військової служби, вчинених в умовах воєнного стану, проти основ національної безпеки України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та залишити без розгляду клопотання прокурора про продовження строку у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги вважає, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу пізніше строку, визначеного ст. 199 КПК України, та не подав клопотання про його поновлення , у зв`язку з чим грубо порушив право обвинуваченого на захист, у зв`язку з недостатнім часом підготовки о розгляду клопотання .

Також вказує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, за час досудового розслідування і судового слідства значно зменшились, при цьому поведінка ОСОБА_7 не дає жодної підстави вважати, що він збирається переховуватися від суду, перешкоджати встановленню істини, а також відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків. Вважає, що прокурором жодним доказом не підтверджено і заявлений ним ризик, що полягає у можливості здійснення іншого кримінального правопорушення.

Також вказує, що клопотання прокурора не містить жодних обставин, які б свідчили про те, що ризики не зменшились, та не надано жодного доказу на доведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вважає, що суд не надав належної оцінки відомостям щодо обвинуваченого в сукупності, зокрема, завершенню досудового розслідування, наявності соціальних зв`язків та постійного місця проживання, перебування членів родини на утриманні, належну процесуальну поведінку та послався тільки на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для подальшого його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Твердження апеляційної скарги про порушення процесуальних вимог, які полягають у порушенні строків прокурором на звернення до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою, не свідчать про істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть слугувати підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Надходження до суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою після закінчення строку, передбаченого ч.1 ст.199 КПК України, не може слугувати підставою для відмови у його розгляді, про що зазначено у вимогах апеляційної скарги.

Як випливає із змісту ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, та ухвалив судове рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема і проти основ національної безпеки України та проти встановлення порядку несення військової служби, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що наявність ризиків, заявлених прокурором, не підтверджена доказами, є безпідставними, оскільки із судового рішення випливає, що судом першої інстанції надана належна оцінка обставинам, зазначеним у клопотанні прокурора, з якою колегія суддів погоджується.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо відсутності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, були досліджені судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу і ним надана належна правова оцінка, а жодних нових обставин, які б спростовували правильність висновку суду першої інстанції, не встановлено.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартоюОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: