Справа № 361/6816/23
Провадження № 1-кп/361/631/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № №0000403 від 09.02.2023 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1, 3 ст. 321 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

28.08.2024 до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1, 3 ст. 321 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, висловившись про його обґрунтованість та просив задовольнити його, з підстав викладених у ньому.

В обґрунтування необхідності продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою органом досудового розслідування покладається наявність ризиків передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду, здійснювати незаконний вплив на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, а також можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальні правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки не бачив сенсу тримати його під вартою, оскільки не має на меті вчиняти тиск на свідків.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала щодо клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила суд обрати цілодобовий домашній арешт, оскільки мати обвинуваченого зможе забезпечувати останнього.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується: у вчиненні тяжкого злочину - за ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується: у вчиненні нетяжкого злочину за ч. 1 ст. 3021 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років; за ч. 3 ст. 321 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Однак тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, слідчий суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Також суддя приймає до уваги, що обвинувачений перебуває під вартою з 20.05.2023, має постійне місце проживання.

Крім того на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде переховуватися.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Згідно ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно (частини 4 та 5 статті 28 КПК).

В даному випадку суд вбачає підстави врахувати думку захисника та обвинуваченого ОСОБА_4 , майновий стан обвинуваченого, наявність місця проживання, обставин застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, обставини самого злочину, а також дисципліновану поведінку під час розгляду справи в період застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою втратив актуальність на даний момент.

Наведені вище обставини в сукупності та взаємозв`язку свідчать про можливість зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У цьому провадженні тримання під вартою ОСОБА_4 не був для нього безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачав в якості альтернативи заставу в розмірі 58 400,00 грн. (п`ятдесят вісім тисяч чотириста грн. 00 коп.) гривень. Проте застава не була внесена, що може свідчити про відсутність у підозрюваного реальної можливості її внести.

Тому суд рахує, що обрання застави як самостійного запобіжного заходу є неефективним з огляду на тривале невнесення обвинуваченим застави (як альтернативи триманню під вартою).

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливо, оскільки жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру та клопочуть про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 саме такого запобіжного заходу як особиста порука, до суду не надходило.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги наведені вище характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , та вагомість встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК, суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних процесуальних обов`язків без застосування електронного засобу контролю буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти наявним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 194, 331, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Клопотання захисника та обвинуваченого задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 29.10.2024, без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

На час дії запобіжного заходу покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця навчання;

3) утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

В період введення воєнного стану на території України дозволити ОСОБА_4 у після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебуванні останнього в укритті.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Броварської окружної прокурату Київської обалсті ОСОБА_6 та Броварський РУП.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 30.08.2024 о 09:45 год.

Суддя ОСОБА_7