ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/2776/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/826/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю секретаря ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково та обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці.

Цією ж ухвалою, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) у період часу з 22:00 години до 06:00 години не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

3) не відлучатися із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

4) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

5) утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 грн.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор послалася на те, що слідчий суддя безпідставно дійшов висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки останній підозрюється у вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, останній офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий 07.02.2024 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.190 КК України на 240 годин громадських робіт. Також зазначив, що на даний час щодо ОСОБА_7 направлено обвинувальні акти до Дзержинського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.190 КК України, до Нововодолазького районного суду Харківської області за ч.4 ст.185 КК України та до Московського районного суду м. Харкова за ч.4 ст.185, ч.1 ст.361 КК України. На думку прокурора ризик переховування підтверджується тяжкістю злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, ризик впливу на свідків та потерпілу підтверджується тим, що підозрюваному відоме місце проживання усіх учасників провадження, а ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_7 раніше судимий.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, підозрюваного, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, є обґрунтованими.

За приписами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

.

За вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років та у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.361 КК України, за який передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов безпідставного висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж міститься у клопотанні прокурора, тобто більш м`якого ніж тримання під вартою.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 , раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України, покарання за яке на даний час не відбув, офіційно не працює, також на даний час щодо ОСОБА_7 направлено обвинувальні акти до Дзержинського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.190 КК України, до Нововодолазького районного суду Харківської області за ч.4 ст.185 КК України та до Московського районного суду м. Харкова за ч.4 ст.185, ч.1 ст.361 КК України, що свідчить про наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення, про що обґрунтовано зазначено у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на учасників цього кримінальному провадженні підтверджується тим, що зазначений ризик має місце не тільки на початковій стадії, а протягом всього досудового розслідування та судового розгляду з огляду на загальний принцип кримінального судочинства - безпосередність дослідження доказів.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, чи суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, у тому числі, у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який останньому може бути призначено максимальне покарання 8 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що вказане кримінальне правопорушення відповідно до пред`явленої підозри вчинено в період дії воєнного стану в України, а також суму завданих збитків потерпілій - 14 996,80 грн., на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів не тільки суспільства, а й потерпілої.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, з урахування вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже з урахуванням вищенаведеного та вимог ч.4 ст.182 КПК України, а також враховуючи, що підозрюваний має постійне місце проживання, працює не офіційно, має на утриманні малолітню дитину,колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення застави у передбаченому п.2 ч.5 ст.185 КПК України розмірі, що буде достатнім для уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_7 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

На підставі викладеного, колегія судді вважає наявними підстави для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали відповідно до ч.3 ст.407 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», до 08 вересня 2024 року, із визначенням застави - 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок Харківського апеляційного суду.

В разі внесення застави звільнити з під варти ОСОБА_7 та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватись від спілкування з свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити до СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області - для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: