Справа № 466/9938/24
Провадження № 1-кп/466/793/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя ОСОБА_1

секретар с/з ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001354 від 24.09.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. москва, російської федерації, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 в період часу з 2015 року по теперішній час, більш точної дати органом досудового розслідування та судом не встановлено, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи умисно, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки та в порушення вимог статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт», самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,1046 га, частина якої, а саме площею 0,085 га є земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0258, яка знаходиться в м.Львові в напрямку від станції Підзамче до станції Львів на проміжку від КМ 1477 до КМ 1478, шляхом встановлення суцільного паркану з металевої сітки та дерев`яних стовпців, обмеживши таким чином доступ до неї інших осіб, у тому числі працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця», чим позбавив останніх права користування нею та використовував самовільно зайняту земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур.

Самовільно зайнята земельна ділянка ОСОБА_4 перебуває у користуванні Акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі ухвали Львівської міської ради №1979 від 13.12.2012 року та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 25.09.2015.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній електропостачання та зв`язку, інших пристроїв та об`єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Охоронні зони - ділянки землі, прилеглі до земель залізничного транспорту загального користування і необхідні для забезпечення збереження, міцності та стійкості споруд, пристроїв та інших об`єктів залізничного транспорту.

Відповідно до витягу з технічного звіту «По виконаних проектно-пошукових роботах з розмежування земельних ділянок Львівської залізниці в межах м. Львова» від 1998 року, частина самовільно зайнятої земельної ділянки ОСОБА_4 , а саме площею 0,085 га, яка знаходиться в м. Львові в напрямку від станції Підзамче до станції Львів на проміжку від КМ 1477 до КМ 1478 розташована в охоронній зоні земель залізниці, яка необхідна для забезпечення збереження, міцності та стійкості споруд, пристроїв та інших об`єктів залізничного транспорту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України визнав повністю, надав покази про вчинення ним кримінального правопорушення, якими повністю підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини. У вчиненому розкаявся, просив суд суворо не карати.

У судове засідання представник потерпілого не з`явилася, 10.10.2024 на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при визначенні міри покарання поклалася на розсуд суду, претензій до обвинуваченого не має.

Суд знаходить, що факт вчинення кримінально-протиправних дій та вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому злочині повністю і об`єктивно стверджується зібраними по справі доказами.

Фактичні обставини справи, які підтверджуються цими доказами не оспорювались в судовому засіданні ні обвинуваченими, ні іншими учасниками судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із чим судом, після роз`яснення сторонам кримінального провадження наслідків визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень, згідно ч. 2 ст. 394 КПК України, ухвалено обмежитись допитом обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, які долучені до матеріалів кримінального провадження.

Оцінюючи встановлені та дослідженні судовим розглядом обставини вчинення кримінального правопорушення, суд приходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 197-1 КК України, оскільки він самовільно зайняв земельну ділянку, що відноситься до земель в охоронній зоні.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У відповідності до ст. 12 КК України, злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 є нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинення ним злочину, його наслідки та суспільну небезпеку, особу винного, який раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному диспансері та в медичному центрі превенції та терапії узалежнень не перебуває, його відношення до вчиненого, суд вважає, що міру покарання ОСОБА_4 слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковане кримінальне правопорушення у виді у виді обмеження волі, проте суд знаходить, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і його слід звільнити від відбування покарання, встановивши іспитовий строк з покладенням відповідних обов`язків.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази у справі - відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1