ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8576/23
Провадження № 11кп/818/1230/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2022 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,-

якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

20 вересня 2023 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`якимв порядку, передбаченому ст.82 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2024 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати до нього вимоги ч.1 ст.82 КК України.

В обґрунтування посилається на те, що суд не взяв до уваги ті обставини, що він має на утриманні неповнолітню дитину, щиро розкаявся у скоєному злочині, за час відбування покарання не допускав порушень, що на його думку, свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Згідно відповіді начальника ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» за ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2024 року засудженого ОСОБА_6 було звільнено умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 16 днів для проходження військової служби за контрактом.

В судове засідання засуджений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги не з`явився, про причини неявки суду апеляційної інстанції не повідомив.

Враховуючи, що судом вживалися заходи для повідомлення засудженого про дату та час розгляду його апеляційної скарги, питання про погіршення його стану не порушується, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_6 .

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, щодо законності судового рішення, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. В п. 2 ч.4 цієї статті зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половину строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до приписів ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_6 засуджений вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Станом на час звернення до суду із клопотанням, засуджений ОСОБА_6 дійсно відбув більше половину строку покарання.

Згідно останньої характеристики на засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06 вересня 2021 року. За час відбування покарання стягнень та заохочень не має.

Відповідно до характеристики, наданої на засудженого начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_7 , ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як середній. Засуджений зловживав спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння здатний вчинити злочин. Даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Засуджений не вмотивований до змін та самовдосконалення.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_6 в державній установі «Темнівська виправна колонія(№100)» заступника начальника планово-економічного відділу ОСОБА_8 та довідки про заробітну плату, засуджений з вересня 2021 року по листопад 2023 року включно був працевлаштований лише один місяць - листопад 2021 року.

Відповідно до довідки, наданої бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія(№100)» ОСОБА_9 , за вироком суду у засудженого ОСОБА_6 маються процесуальні витрати на користь держави у суму 3 595,90 грн., станом на 27 грудня 2023 року витрати засудженим погашені не були, утримань з особового рахунку засудженого не здійснювалось.

Як вбачається з матеріалів провадження об`єктивність указаної характеристики, належним чином була врахована судом першої інстанції при вирішенні клопотання засудженого, вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними, за які ОСОБА_6 було засуджено, наявність інших судимостей за злочини проти власності, застосування інституту умовно дострокового звільнення від відбування покарання, переконливо доводять про те, що засуджений ще не став на шлях виправлення.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що під час розгляду клопотання не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим в умовах іншого виду покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про його толерантну поведінку, як підставу застосування до останнього положень ст.82 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх інших обов`язків засудженого під час перебування в установі відбування покарань не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а їх пасивне виконання є частиною умов режиму відбування покарання та не свідчить про становлення на шлях виправлення. Та ж обставина, що засуджений визнав вину у скоєному злочині, має на утриманні неповнолітню дитину, сама по собі не є беззаперечною підставою для застосування щодо засудженого правової пільги, передбаченої ст.82 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2024 року засудженого ОСОБА_6 було звільнено умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 16 днів для проходження військової служби за контрактом, тобто вже застосовано інститут звільнення від призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2024 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3