Провадження № 1-кс/686/8711/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0004150,

встановив:

14.10.2024 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке, за твердженням прокурора, являється тимчасово вилученим, однак, яке, в дійсності, не оглядалось та вилучалось, зокрема, на: належний ОСОБА_3 мобільний телефон «XiaomiRedmi 9CNFC», IMEI НОМЕР_1 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання в повній мірі не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує належним чином, які підстави, мета арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє також належне обґрунтування того, яка є необхідність в накладенні арешту на майно, яке взагалі не перебувало у статусі тимчасово вилученого, окрім того, матеріали клопотання не свідчать, що на сьогоднішній день в рамках кримінального провадження є необхідність проводити з означеним майном будь-які експертні дослідження, об`єктом дослідження яких мав би бути мобільний телефон «XiaomiRedmi 9CNFC», IMEI НОМЕР_1 , який представником органу досудового розслідування взагалі не оглядався. Відсутнє у клопотанні прокурора належне обґрунтування щодо того, яка необхідність в накладенні арешту на майно, яке не є тимчасово вилученим, та стан і місцезнаходження якого, станом на сьогоднішній день, достеменно невідомі, відповідно, що може бути виконане завдання арешту майна. Зазначення у клопотанні прокурором тієї обставини, що вказаний мобільний телефон є речовим доказом, саме по собі, не пояснює підстав, мети накладення арешту на цей мобільний телефон, ризику його знищення, пошкодження, втрати, як об`єкту матеріального світу, та неможливості довести обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. До того ж, матеріали поданого прокурором клопотання взагалі не містять підтверджуючих відомостей про те, що вищеозначений мобільний телефон, на сьогоднішній день, є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004150, а також про те, що означене майно перебуває у статусі тимчасово вилученого, та особа, яка звернулась до слідчого судді з відповідним клопотанням, входить до складу групи прокурорів в означеному кримінальному провадженні (не долучені відповідні постанови про: визнання майна речовим доказом; визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, а також протокол, на підставі якого майно було вилучене) та не представлено будь-яких доказів того, що для забезпечення виконання завдань кримінального провадження є необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно. Крім того, у клопотанні прокурора не йдеться про необхідність проведення з усім вилученим майном конкретних слідчих дій, що виправдовувало б таке втручання в права та інтереси власника чи власників майна, як застосування арешту майна, потребами досудового розслідування.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, та не зазначено про те, яка є необхідність у встановлені заборон відчуження та розпорядження майном, на яке просить накласти арешт прокурор.

Також, у клопотанні прокурор зазначає, що власником мобільного телефону «XiaomiRedmi 9CNFC», IMEI НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , однак конкретних фактів і доказів, які б свідчили про те, що останній, станом на сьогоднішній день, є власником чи володільцем означеного мобільного терміналу, прокурор у клопотанні не навів, як і не долучив копій документів, на підтвердження вказаної обставини.

Зокрема, до клопотання прокурором долучено лише витяг з ЄРДР, а також копії: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення (на 2 арк.); протоколу допиту потерпілого (на 2 арк.); протоколу тимчасового доступу до речей і документів (на 2 арк.); протоколу огляду предметів (на 4 арк.); доручення про проведення слідчих дій (на 2 арк.); супровідного листа із рапортом (на 2 арк.), інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, у тому числі й тих, про які зазначено вище, а також доказів, на підтвердження того, що вищезазначений мобільний телефон мають значення для встановлення обставин заволодіння грошовими контами ОСОБА_4 , прокурором до клопотання долучено не було.

Також, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять актуальних контактних даних власника чи володільця майна, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0004150,- повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя