Справа № 134/2067/24
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль подання начальника державної установи «Крижопільський виправний центр (№ 113)» про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до засудження непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

26 листопада 2024 року до Крижопільського районного суду надійшло подання начальника ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)» про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_4 .

В обґрунтування подання вказано, що засуджений ОСОБА_4 з 29 червня 2023 року відбуває покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)», куди прибув з Уманського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, та 15 листопада 2024 року вказаному засудженому медико-соціальною комісією встановлено другу групу інвалідності, що в контексті ст. 84 КК України є підставою для звільнення його від відбувати покарання.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду подання, засуджений ОСОБА_4 та представник виправного центру в судове засідання не з`явилися.

При цьому, засуджений ОСОБА_4 направив до суду заяву, у якій просить розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

За таких обставин, суд вважає можливим провести судовий розгляд подання у відсутності засудженого ОСОБА_4 та представника виправного центру.

Заслухавши думку прокурора, який вважає, що подання підлягає задоволенню, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

В силу ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

У відповідності до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини. При виникненні сумнівів щодо правильності висновку лікарської комісії суд вправі призначити судово-медичну експертизу.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, а саме коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю, або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується і тих осіб, які захворіли до засудження, але підчас відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру зазначеного в Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Судом встановлено, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком на 80 (вісімдесят) годин. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України та ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуте ним покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2022 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі на строк 5 (п`ять) років 10 (десять) днів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 травня 2023 року вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_4 змінено. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2022 та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років обмеження волі та штрафу у розмірі 850 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України призначені покарання у виді штрафу та обмеження волі слід виконувати самостійно. У решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2023 року залишено без змін.

Початок строку відбування покарання 29.06.2023 року, кінець строку 29.06.2028 року.

Станом на 29 листопада 2024 року невідбута частина покарання у засудженого ОСОБА_4 складає 3 роки 7 місяців.

Згідно долученої до подання медичної документації засудженому ОСОБА_4 встановлено діагноз: С71.2 (злоякісне новоутворення скроневої долі).

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 181051, ОСОБА_4 15 листопада 2024 року встановлено другу групу інвалідності.

Таким чином, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 захворів на тяжку хворобу, в зв`язку з чим йому встановлено другу групу інвалідності.

Відповідно до ст. ст. 7, 8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Нормами частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладено на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що засудженого ОСОБА_4 слід звільнити від подальшого відбування покарання як особу, яка після постановлення вироку визнана особою з інвалідністю другої групи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

Подання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 7 місяців, як особу, яка після постановлення вироку визнана особою з інвалідністю другої групи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: