Справа № 527/2403/24
провадження № 1-кс/527/551/24
УХВАЛА

іменем України

02 вересня 2024 року слідчий суддя Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине клопотання дізнавача ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000288, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 29 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання дізнавача ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000288, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 29 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

У своєму клопотанні дізнавач зазначив, що 28.08.2024 до відділу поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення про те, що під час правомірної зупинки транспортного засобу автомобіля SCANIAR420 LA4X2MEV, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнім було надане посвідчення водія на його ім`я НОМЕР_2 , яке має ознаки підробки.

28.08.2024 року працівниками ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, було проведено огляду ділянки місцевості поблизу с. Пронозівка Кременчуцького району Полтавської області, де в напрямку руху із с. Броварки до с. Кагамлик Кременчуцького району Полтавської області розташований вантажний автомобіль SCANIAR420 LA4X2MEV, д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом білого кольору д.н.з. НОМЕР_3 , інспектор СРПП ВП № 1 КРУП ГУНП в Полтавській області надав посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке має ознаки підробки. Посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , д.н.з. НОМЕР_4 , поміщено до сейф-пакету НПУ № PSP 2232401, вилучено до ВП № 1 КРУП ГУНП в Полтавській області за адресою АДРЕСА_1 .

За вказаним фактом 29.08.2024 відомості внесено до ЄРДР за №0000288 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Вилучене у ході проведення огляду майно визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 167 КПК України у даному випадку вилучене посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 ,є предметом кримінального правопорушення, тобто являється речовим доказом.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України не застосування арешту щодо посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 - може призвести до його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, передачі та його використання, зокрема і в подальшій злочинній діяльності.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі та використання, зокрема і в подальшій злочинній діяльності або настанню інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації необхідно застосувати заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

У судове засідання дізнавач не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, клопотання підтримувала.

Власник майна у судове засідання не з`явився.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановив наступне.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.5, ч.7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене під час огляду 28 серпня 2024 року майно набуло статусу тимчасово вилученого майна.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання дізнавача підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131,132, 167, 167,170-173, 175, 372, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 28.08.2024 року під час огляду поблизу за с. Пронозівка Кременчуцького району Полтавської області, а саме посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 (житель АДРЕСА_2 ), позбавивши інших будь яких осіб можливості відчуження, розпорядження вказаним майном, із залишенням посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області (вул. Центральна, 189 м. Глобине Кременчуцького району Полтавської області).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1