Справа №759/3278/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4753/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 9 травня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0001198 обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Олександрівка Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за даною статтею у виді позбавлення волі на строк на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

Застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_7 , від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 3 (три) роки.

Зобов`язано ОСОБА_7 , згідно ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , 14.10.2023, приблизно о 21 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen-Polo», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у середній смузі проїзної частини пр. Перемоги у м. Києві, зі сторони вул. Зв`язківців в напрямку пр. Ак. Палладіна, зі швидкістю 40 км/год., наближався до стаціонарного блокпосту, позначеного дорожніми знаками 3.41 «Стоп-контроль», 4.8 «Об`їзд перешкоди зліва», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 5 км/год.», та встановленими в середній смузі його напрямку руху бетонними плитами.

В цей час, в салоні зазначеного транспортного засобу знаходився пасажир ОСОБА_8 , який розташовувався на задньому кріслі, праворуч.

Під час руху, ОСОБА_7 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.9 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» п.2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі;

- п. 12.9: водію забороняється:

- підпункт «б»: перевищувати максимальну швидкість, зазначених в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29,3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились у тому, що він, керуючи автомобілем марки «Volkswagen-Polo», р.н. НОМЕР_1 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України та встановлені обмеження на період дії правового режиму воєнного стану, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, усвідомлюючи, що контроль за швидкісними параметрами руху визначається односторонньою вольовою активністю водія, рухаючись зі швидкістю 40 км/год., будучи заздалегідь поінформованим про наближення до блокпосту та поступове зменшення швидкості до 5 км/год., з подальшою обов`язковою зупинкою перед контрольним пунктом, позначеним дорожнім знаком 3.41 «Стоп-контроль» (який категорично забороняє проїзд без зупинки), маючи об`єктивну змогу завчасно виявити бетонні блоки, а також встановлений перед ними дорожній знак 4.8 «Об`їзд перешкоди зліва», не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та обрати безпечні прийоми керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, створюючи загрозу життю та здоров`ю громадян, не виконав вимоги дорожніх знаків, продовжив рух прямо, внаслідок чого навпроти буд. АДРЕСА_2 , в межах стаціонарного блокпосту, здійснив наїзд на бетонну плиту, що призвело до спричинення тілесних ушкоджень пасажиру ОСОБА_8 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen-Polo», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: рани (описані клінічними лікарями як забійні, без опису морфології, розмірами 3,0х2,0(см) см та 2,0х1,0(см)) лобної ділянки, які мають сполучення ділянкою вдавленого перелому зовнішньої пластинки лобної пазухи; лінійний перелом внутрішньої пластинки лобної пазухи зліва (з наявністю рідини в пазусі, передніх клітинах решітчастого лабіринту); перелом верхніх та медіальних стінок обох орбіт; стінок комірок решітчастого лабіринту (із наявністю пухирців повітря у порожнинах орбіт); крововиливи у м`яких тканинах лобної ділянки зліва та справа, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.9 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 9 травня 2024 року змінити в частині позбавлення права обвинуваченого керування транспортним засобами на 2 (два) роки та призначити покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом допущено невідповідність висновків суду матеріалам справи та невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, зазначає, що він як обвинувачений розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, мав намір відшкодувати завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, як добросовісна, працелюбна, порядна людина.

Окрім цього, наголошує, що під час скоєння ДТП мав погане самопочуття, а саме, у нього піднявся тиск, що підтверджено випискою з медичної картки хворого КНП «Київська міська клінічна лікарня №17», куди був направлений з місця ДТП швидкою допомогою.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думки прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин зазначених у вироку, кваліфікація його дій та призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з апеляційної скарги, поданої обвинуваченим він оскаржує вирок суду першої інстанції з мотивів невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як слідує із змісту вироку, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Поряд з цим судом враховано також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, його відношення до скоєного, а також пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визначив до відбування обвинуваченому ОСОБА_7 основний вид покарання в межах санкції статті обвинувачення та застосував положення статті 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Доводи обвинуваченого щодо безпідставного призначенням йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з врахуванням обставин справи та їх наслідків, що виразилося у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Обставини, на які посилається апелянт, в тому числі на те, що він розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, мав намір відшкодувати завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, як добросовісна, працелюбна, порядна людина, то такі були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а відтак доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

До того ж вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення внаслідок недотримання вимог Правил дорожнього руху посягає як на суспільні відносини в сфері безпеки дорожнього руху, так і на життя людини. Водночас спричинені діями обвинуваченого суспільно небезпечні наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілому завдали непоправні наслідки.

З огляду на наслідки, які настали в результаті вчиненого, колегія суддів приходить до висновку, що без призначення додаткового покарання не буде досягнута його мета, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим й підстав для його зміни чи скасування колегія суддів під час апеляційного перегляду не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 9 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя