КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6817/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , погоджене прокурором третього відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0001363, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовженовідносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб в межах строку досудового розслідування, тобто до 03.12.2024 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що в своєму клопотанні про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 слідчий зазначає про наявність чотирьох ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які нібито вказують, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню, а саме: переховуватися від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; іншим чином перешкодити кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Захисник вказує, що в порушення вищевказаних вимог КПК України, жодного підтвердженого та обґрунтованого факту щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду підозрюваного ОСОБА_7 стороною обвинувачення слідчому судді не надано.

Під час проведення досудового розслідування, участі у слідчих діях підозрюваний ОСОБА_7 не вживав жодних заходів, щоб переховуватись від органів слідства чи суду, в клопотанні слідчого, як і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутні будь-які обґрунтування щодо намірів чи реальних дій підозрюваного ОСОБА_7 , які були б спрямовані на переховування від слідства чи суду.

Також відсутні документально підтверджені будь-які факти незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні з боку підозрюваного ОСОБА_7 .

Як в клопотанні слідчого, так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не зазначено жодного обґрунтування можливості підозрюваного ОСОБА_7 впливати на учасників кримінального провадження.

Також вказує, що ні в клопотанні слідчого, ні в оскаржуваній ухвалі суду не зазначено інших обставин чи ризиків, яким потрібно було запобігти, обираючи та продовжуючи підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внести заставу.

Зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки зі своєю сім`єю, виключно з позитивної сторони характеризується в побуті, активно приймає участь в обороні територіальної цілісності держави, а тому необгрунтованим є висновок слідчого судді про доведеність слідчим у клопотанні відповідних ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Адвокат вважає, що в клопотанні слідчого не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, останній може переховуватися від суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення, приховування доказів, перешкоджатиме судовому розгляду у кримінальному провадженні шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме нові кримінальні правопорушення.

Подане слідчим клопотання є формальним, без зазначення будь-яких доводів з посиланням на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і без обґрунтування, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

Зміст клопотання слідчого не містить даних про те, що підозрюваний чинить перешкоди досудовому слідству чи суду. Поведінка підозрюваного не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а стороною обвинувачення протилежного не наведено.

Під час розгляду справи суд не встановив, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, чим порушив вимоги пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Також зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 не перешкоджав та не перешкоджає здійсненню досудового розслідування та встановленню відповідних обставин кримінального правопорушення, готовий до надання відповідних показів, фактів, які б поза розумним сумнівом доводили і свідчили про його непричетність до вчинення злочину. При цьому, фактів та доказів погроз стосовно свідків, ухилення підозрюваним від слідства та суду стороною обвинувачення не надані.

Крім того, ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався та не був причетний до вчинення будь-яких злочинів, має міцні соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, а тому на думку захисника ризики, передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені і є всі правові підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, або визначення йому застави у відповідному розмірі, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001363, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, за фактом незаконного придбання та зберігання, з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин, вчиненого злочинною організацією.

Згідно даних протоколу затримання від 09.07.2024 року, ОСОБА_7 затримано 08.07.2024 року о 20 год. 13 хв. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

08.07.2024 року о 19 год. 55 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у створенні злочинної організації, керівництві такою організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 255 КК України; у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому повторно, злочинною організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

11.07.2024 року слідчим суддею Святошинського районного суду міста Києва стосовно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 05.09.2024 року.

26.08.2024 року постановою Заступника Генерального прокурора строк досудового розслідування продовжений до 3 місяців, тобто до 08.10.2024 року включно.

02 вересня 2024 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва (справа №759/17556/24) продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави, до 08.10.2024 року включно.

Судом також встановлено, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року (справа №759/20102/24) продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001363 від 20.07.2023 року до п`яти місяців, тобто до 08.12.2024 року.

03.10.2024 року старший слідчий в ОВС 4-го відділу управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, тобто до 08.10.2024 року включно, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001363, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, за фактом незаконного придбання та зберігання, з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин, вчиненого злочинною організацією.

Слідчий зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у незаконному створенні злочинної організації, керівництві такою організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 255 КК України; у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому повторно, злочинною організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

За переконанням органу досудового розслідування обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази та інші зібрані матеріали в своїй сукупності, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що повідомлення про підозру останньому є обґрунтованим, однак закінчити досудове розслідування не виявляється можливим внаслідок особливої складності провадження та у зв`язку з тим, що необхідно провести та завершити ряд процесуальних, слідчих (розшукових) дій, необхідних для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення, оскільки в подальшому під час проведення судового розгляду даного провадження вони можуть мати доказове значення винуватості підозрюваних осіб.

В ході досудового розслідування установлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та суду; ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - іншим чином перешкодити кримінальному провадженню; ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, орган досудового розслідування зазначає, що обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному, зокрема, не надає можливості перешкоджання проведенню досудового розслідування та виконання завдань кримінального провадження.

Підставою застосування вказаного запобіжного заходу являлось наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також наявність наведених вище ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У разі застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти здійснення останнім впливу на підозрюваних у вказаному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій по справі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З часу обрання підозрюваному запобіжного заходу вищенаведені ризики не зменшилися та наявні до цього часу в повному обсязі, оскільки в ході досудового розслідування з моменту обрання запобіжного заходу під час проведення слідчих дій не здобуто підстав для можливої зміни раніше повідомленої підозри з кваліфікацією статті, санкція якої передбачає менш тяжке покарання, ніж те, яке передбачено на цей час, у разі визнання підозрюваного винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, а тому у органу досудового розслідування виникає необхідність у продовженні строку застосування раніше обраного стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , погоджене прокурором третього відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0001363, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовженовідносно підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб в межах строку досудового розслідування, тобто до 03.12.2024 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Всупереч тверджень апелянта, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, так як у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, продовжуючи підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, зміст підозри та вимоги п. п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 підозрюєтьсяу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 ККУкраїни.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

При цьому доводи захисника про те, що формулювання обґрунтованості підозри є загальним, і в оскаржуваній ухвалі не вказано жодного доказу, який би обґрунтовував відповідні обставини, зазначені у повідомленні про підозру, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у оскаржуваній ухвалі дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому правопорушень.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, активно приймав участь в обороні територіальної цілісності держави, не спростовують висновків суду про можливість вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 179, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4