Провадження №: 1-кп/755/1360/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі головуючого судді ОСОБА_1 одноособово, за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2024 року за № 0000035, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1, 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Прокурор групи прокурорів - прокурор другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у порядку ст. 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 15 січня 2024 року за № 0000035, з підстав дійсності у провадженні обставин визначених п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199, 331 КПК.

У клопотанні зазначається, що ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Вказана підозра (обвинувачення) є ґрунтовним, оскільки у т.ч. згідно з висновками експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бакаріуса» Міністерства юстиції України (1) від 21 березня 2024 року №1378, за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у тексті книги «ІНФОРМАЦІЯ_18», автором якої є ОСОБА_5 , містяться публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України, а також висловлювання з лінгвістичними ознаками розпалювання національної ворожнечі; (2) від 07 травня 2024 року №3224, за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_19 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 з текстом: «ПРИМЕНЯЙТЕ РУССКИЙ ЯЗЫК И ЖИВИТЕ СПОКОЙНО! Причина: не услышали Юго-Восток Украины и Крым в 2014 году, ОСОБА_12 - в 2021. Результат: на Украине слышны выстрелы и взрывы.» - наявні публічні виловлювання, що містять інформацію щодо виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році; заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році; заперечення встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України.

У цей час є дійсними такі ризики, з числа передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, як-то:

- переховуватися від суду, який є дійсним зважаючи на правовий зв`язок ОСОБА_5 із РФ та наявність в останнього громадянства РФ, в підтвердження чого виступає паспорт громадянина РФ № НОМЕР_1 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 » (мовою оигіналу) на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наведене вказує на обґрунтовані підстави вважати про наявність у нього міцних соціальних зв`язків на території країни-агресора, із допомогою яких зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду на території РФ.

Окрім того, за умови доведеності винуватості, це може стати підставою та мотивом для його переховування, оскільки йдеться про позбавлення волі за ч. 2 ст. 110 КК України на строк до десяти років з конфіскацією майна або без такої, а за ч. 3 ст. 436-2 КК України до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Це є додатковим ґрунтовним та вагомим доводом можливого переховування ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Більш того, у ОСОБА_5 на території України немає міцних соціальних зв`язків, останній веде асоціальний спосіб життя, не працевлаштований, дітей на утриманні немає, ні з ким не спілкується, що виключає наявність у нього стримуючих факторів, які б могли запобігти йому від переховування;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, який є реальним зважаючи на те, що ОСОБА_5 вже має досвід здійснення публічних закликів до вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, поєднані з розпалюванням національної ворожнечі, а також неодноразово та публічно виправдовував, заперечував збройну агресію Російської Федерації проти України, а також заперечував тимчасову окупацію частину території України, засоби для повторного a вчинення таких протиправних дій не потребують ретельного пошуку, оскільки знаходяться у вільному публічному доступі, що дає обґрунтовані підстави вважати, що такі злочини будуть продовжуватись. Зокрема, обставини встановлені у ході розслідування провадження та фактичні дані вказані у підозрі та відображені у висунутому обвинуваченні в обвинувальному акті свідчатьпро можливість продовження ним вчинюваного.

Враховуючи викладене, на переконання прокурора, менш суворі запобіжні заходи будуть не достатніми для забезпечення належної кримінально-процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання зазначеним ризикам.

Застосування до ОСОБА_5 у якості альтернативного запобіжного заходу застави, у порядку абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, навіть у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_5 матиме можливість контактувати з причетними до вчинених ним кримінальних правопорушень особами, не виключено представниками РФ, узгоджувати з ними свої дії. Зокрема, такі контакти можливі за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю. Також до невстановлених осіб у тому числі належать громадяни іноземної держави РФ, з якими він може здійснювати подальше узгодження протиправних дій проти України, і юрисдикція якої не розповсюджується на територію перебування таких осіб.

Отже, є дійсними передумови для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

ІІ. Позиції сторін

Прокурор ОСОБА_3 вказане клопотання підтримав з наведених у ньому передумов.

Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання з огляду на недоведеність обставин визначених ст. 177, п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК, оскільки дійсність ризиків обумовлюється лише припущеннями з цього питання, а не доводиться доказами з числа передбачених ст. 84 КПК.

Також захист вказав, що ст. 10 Європейської конвенції з прав людини передбачає, що свобода вираження поглядів стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій.

У т.ч. ОСОБА_5 щодо публікацій у Facebook вказав, таке:

- публікація від ІНФОРМАЦІЯ_20 (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 , з текстом: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », а також коментар до вищевказаної публікації від ІНФОРМАЦІЯ_21 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7 , з текстом: «с идеологией "Украина превыше всего", "Украина - мать, ОСОБА_14 - отец" закономерно, что человек там ничто! Будут толпами гибнуть, потому что смерть культивируют. Женщины Украины (их же не отлавливают для отправки на мясо в бои) могли бы выйти на протесты, даже беременные, с детьми. Силовики ОСОБА_6 их бы всех по-европейски избили, газом и водой обдали. ОСОБА_13, ОСОБА_7 и прочие европейские "дипломаты" этого не заметили бы. Но даже это не происходит. Людей на Украине приучили ходить с дебильными улыбками на лицах, донатить армию, радоваться получению вооружений. Так им проще и безопаснее.») не виправдовує жодних дій і вчинків;

- публікація від ІНФОРМАЦІЯ_22 (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_8 , з текстом: «Именно Запад, по всем ключевым параметрам, является могильщиком "независимой" Украины.», а також коментар до вищевказаної публікації від ІНФОРМАЦІЯ_22 з текстом: «Запад уже очень давно напал на Украину. За это время в её развитие он не вкладывался, способствовал её деиндустриализации, деградации и оболваниванию её населения, а в нынешнее разрушение - пожалуйста!») не містить жодних ознак діяння за ст. 436-2 КК;

- публікацію від ІНФОРМАЦІЯ_23 (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9 , з текстом: « Украина борется за территории, а Россия - за людей!») є невдалим висловом.

Загалом щодо цього кримінального провадження, то можливо відмітити, що обвинувачений у поясненнях намагається балансувати між визнанням помилковості деяких своїх висловлювань та їх раціоналізацією як частини професійної діяльності журналіста, вказуючи таке про:

- боротьбу за незалежність України. Проводяться паралелі між подіями 1991 року, 2014 року ( Майдан ) та сучасною війною в Україні, вважаючи це продовженням боротьби за незалежність. Характеризує дії військових як захист суверенітету країни. Згадує часи миру, коли мовне питання не мало значення, і вказує на зміну суспільних настроїв після Майдану;

- агресію Росії. Визнає, що РФ захоплює українські території, але робить спроби раціоналізувати це, вказуючи на можливість відновлення інфраструктури Росією та заселення територій своїм населенням, як це сталося в Криму. Зазначає, що не підтримує агресію, проте визнає її існування як факт;

- погляди на політичні сили та конфлікти. Звертає увагу на розмаїття політичних сил в Україні, зазначаючи, що кожна з них має власні інтереси і політику. Критикує деякі українські та російські політичні угрупування як «маргінальні», акцентуючи, що більшість людей є патріотичними та нормальними;

- НАТО та ЄС. Вважає, що якби Україна була в НАТО, війни можна було б уникнути, критикуючи при цьому затяжний процес прийняття України до Альянсу. Підкреслює прагматичний підхід ЄЄ, зазначаючи, що деякі країни досі співпрацюють із Росією, незважаючи на агресію;

- соціальні мережі та публікації. Визнає, що його публікації в соціальних мережах потрапили під критику та під дію законів, але стверджує, що це було його особисте висловлювання, що не мало на меті пропагувати агресію. Обвинувачений підкреслює, що, як журналіст і науковець, має право аналізувати і публікувати інформацію. Публікації були спробою спонукати людей думати і приймати рішення. Вказує, що публікації виявилися «не дуже вдалими» і що наслідки від них стали неочікуваними. При цьому, заперечує самовиправдання і стверджує, що його діяльність не мала на меті підтримувати агресію. Підкреслює, що його професійна діяльність як журналіста полягала в аналізі та висвітленні суспільно значущих подій.

ІІІ. Право, яким керувався суд

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК), яка в свою чергу регламентує таке :

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ст. 199 КПК).

ІV. Стислий виклад з`ясованих обставин, щодо питання, яке розглядається

Згідно обвинувального акта від 19 липня 2024 року слідує наступне:

1. щодо особи обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше не судимий;

2. щодо обвинувачення:

а.) правова кваліфікація кримінального правопорушення

- ч. 2 ст. 110 КК - публічні заклики до вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, поєднані з розпалюванням національної ворожнечі та у розповсюдженні матеріалів із такими закликами;

- ч. 1 ст. 436-2 КК - виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, заперечення тимчасової окупації частини території України;

- ч. 3 ст. 436-2 КК - виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, заперечення тимчасової окупації частини території України, вчинене повторно;

б.) суть обвинувачення

? публічні заклики (ч. 2 ст. 110 КК)

Приблизно у грудні 2018 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) на виконання замовлення ОСОБА_5 видавничим складом «Аргументы недели» за міжнародним стандартним книжковим номером - ISBN: НОМЕР_2 здійснено друк книги «ІНФОРМАЦІЯ_18», у кількості 1000 екземплярів з метою її розповсюдження через торгові мережі книжкових магазинів та Інтернет-магазинів, де містяться публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України, а також висловлювання з лінгвістичними ознаками розпалювання національної ворожнечі;

? виправдання, заперечення агресії та окупації (ст. 436-2 КК (наводиться узагальнено)

Це обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_5 , з квітня 2022 року по жовтень 2023 року, використовуючи соціальні мережі, зокрема акаунт у Facebook, свідомо та систематично розповсюджував публікації та коментарі, які виправдовували збройну агресію Російської Федерації проти України та заперечували тимчасову окупацію частини території України. Він зумисне публікував матеріали, які містили заклики до зміни державних кордонів України, порушуючи Конституцію країни. Такі публікації сприяли розпалюванню національної ворожнечі, що є серйозним порушенням національної безпеки України. Використовуючи публічно комунікативний характер соцмереж, він поширював ідеї, що підривали територіальну цілісність держави та виправдовували військові дії, що мали місце з 2014 року. У матеріалах присутня інформація, яка прямо або опосередковано підтримувала агресивну політику Росії, зокрема заперечувала її окупаційні дії.

За наявними матеріалами провадження встановлено наступне:

1. щодо особи обвинуваченого:

- згідно довідки №494984 від 19 квітня 2024 року під наркологічним диспанчерно-динамічним наглядом не перебуває;

- згідно протоколу огляду від 18 червня 2024 року користується засобами зв`язку РФ у т.ч. номером НОМЕР_3 ;

- у власності обвинуваченого перебуває 1/3 частини об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ;

- у ході обшуків за місцем проживання обвинуваченого вилучені у т.ч.: страхове свідоцтво пенсійного страхування рф на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_6 від 04.12.2014; паспорт громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_5 , від 26.03.2013, код підрозділу, що видав 770-084, НОМЕР_7; паспорт громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_5 , від 09.11.2012, 51 НОМЕР_8, орган, що видав: П-во росии, Украине;

- згідно протоколу огляду від 02 липня 2024 року, де оглядається книга « ІНФОРМАЦІЯ_10 » слідує, що про ОСОБА_5 вказується таке:засновник і президент Global Media Groupe, голова громадської організації «Центр інформаційних комунікацій». Вчений, містобудівник, історик, ідеолог і аналітик глобалізації, політолог, політтехнолог, піарник, письменник, журналіст, сценарист, режисер, продюсер, автор низки медіапроєктів. Закінчив Київський національний університет культури і мистецтв та Київський національний університет будівництва і архітектури, кандидат технічних наук. Працював у Міністерстві фінансів України, Верховній Раді України, а також в електронних і друкованих засобах масової інформації України та Росії;

- з пояснень обвинуваченого у справі слідує, щовін не є одруженим, має вищу освіту, за своїм віком, має задовільні соціальні зв`язки, для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію, стан його здоров`я прийнятний. Матір потребує його допомоги у силу віку.

2. щодо обвинувачення:

- висновки експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бакаріуса» Міністерства юстиції України від 21 березня 2024 року №1378 та від 07 травня 2024 року №3224, дійсно вказують на обставини зазначені прокурором у клопотанні та їх відображено у п. І ухвали;

- акти та протоколи оглядів акаунту-профілю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 », у соціальній мережі «Facebook»вказують, що на акаунт-профілі були здійснені публікації, які аналізували експерти ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бакаріуса».

У протоколі огляду фіксуються дані книги, що аналізував експерт;

- у ході обшуків за місцем проживання обвинуваченого вилучені у т.ч.: книга «ІНФОРМАЦІЯ_18», 2018 року, ISBN НОМЕР_2 , автором якої є ОСОБА_5 ; книга «ІНФОРМАЦІЯ_24», 2019 року, ISBN НОМЕР_4 , автором якої є ОСОБА_5 ; книга «ІНФОРМАЦІЯ_25», 2019 року, ISBN НОМЕР_5 , автором якої є ОСОБА_5 ; книга «ІНФОРМАЦІЯ_26»», 2008 року, автором якої є ОСОБА_10 ; медаль жовтого кольору із написом «ІНФОРМАЦІЯ_27»; медаль жовтого кольору із написом «ІНФОРМАЦІЯ_28»; флеш носій білого кольору із написом «ТВ3 www.tv3.ru»; флеш носій білого кольору з написом «Всемирныйконгрес предпринимателей москва идеей найди свою формулу успеха»; флеш носій синього кольору з металевою рухомою частиною з написом «Уполномоченый по правам человека в росийской федерации»; флеш носій синього кольору з металевою рухомою частиною з написом «Уполномоченый по правам человека в росийской федерации»;

- протокол огляду від 27 червня 2024 року містить огляд авторського договору № 118-к від 01 квітня 2019 року, сторонами якого є Ат «Аргументи і факти» та ОСОБА_5

У п. 1.1 договору вказується, що автор передає видавництву право на використання творів: «ІНФОРМАЦІЯ_18», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_25».

V. Мотиви суду

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно обвинуваченого встановлено відомості вказані у п. IV цієї ухвали, а тому, вирішуючи по суті поставлене питання, Суд має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує прокурор:

(і) щодо обґрунтованості підозри

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, ІНФОРМАЦІЯ_13 термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, ІНФОРМАЦІЯ_14 ).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведеного у поєднанні з даними викладеними у п. І, IV цієї ухвали достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) Суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні.

З його (стандарту) урахуванням Суд погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Дійсність вказаних ризиків судом оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи обвинуваченого, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема:

(а) щодо ризику переховування, то Суд погоджується з доводами клопотання викалденими у п. І ухвали про наявність цього ризику (відповідно не вбачається підстав для дублювання вказаних аргументів в чергове в судовому рішенні).

При цьому, додатково, щодо ризику переховування, окрім аргументів вказаних прокурором, котрі судом уже визнано вагомими та достатніми для констатації дійсності цього ризику, слушним буде зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53, ІНФОРМАЦІЯ_15 ), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96, ІНФОРМАЦІЯ_16 за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96, ІНФОРМАЦІЯ_17 відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої вона може спробувати уникнути. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розгляду.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку суду, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, Суд враховує, що (1) обвинувачений підозрюється у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є в т.ч. тяжкими злочинами, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державами (Україною та РФ), контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти;

(b) щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинюваного, то Суд вважає його дійсним виходячи щонайменше з характеру висунутого обвинувачення в цьому провадженні, котре стосується 3 самостійних складів злочинів, у силу ст. 2, 11 КК, вчинюваних, як вказує обвинувачення, у період з грудня 2018 року до жовтня 2023 року.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризиків є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від їх настання, Суд ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Однак, згідно ч. 6 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

У рішенні Другого сенату Конституційного Суду України рішення №7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року щодо конституційності вказаної ч. 6 ст.176 КПК вказується, що КСУ вбачає правомірною мету, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 КПК, маючи намір посилити захист суверенітету територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану) особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

КСУ зазначив, що законодавець закріпив дискрецію під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 статті 176 КПК не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу. Тож під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177 та 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за ч. 6 ст. 176 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

А тому визначаючись з цим питанням з урахуванням вказаного КСУ, Суд в цій справі зауважує, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу (застави) з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, використовуватиме стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до кожного з обвинувачених не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому слід вказати, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене Суд у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Відповідно Суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, тим паче в ключі того, що до вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, у той час як обвинувачений має паспорт громадянина РФ, код страхування, засоби зв`язку, роботодавців, мав там контрактні зобов`язання, видавався, як автор, що вказує на його глибокі зв`язки з РФ.

В той час, як обставини визначені ст. 199 КПК є дійсними, адже в т.ч. завершити розгляд справи до закінчення строку дії наявного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

За таких умов, Суд вважає за доцільне за наслідками розгляду питання клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В частині застави, то, за обставин цієї справи щодо даних про встановлені відомості про особу обвинуваченого, характеру висунутого обвинувачення за ст. 110, 436-2 КК та моделі вчинку, котрий обумовив підозру та подальше обвинувачення за ст. 110 КК (як вказується в обвинувачені видання книги вагомим тиражем із тезами, що містять публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України поєднанні з висловлюваннями спрямованими на розпалювання національної ворожнечі), стадії судового провадження, встановлених ризиків та інформації про наявність глибоких зв`язків з РФ, котрі включать у себе у т.ч. громадянство), на переконання суду, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК, наявні очевидні передумови не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 110 КК, згідно абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК.

Для визначення застави, за обставин цього кримінального провадження та встановлених даних про особу обвинуваченого, у поєданні з доводами прокурора, відображеними у п. І ухвали з цього питання, відсутні підстави та обставин, визначені ст. 177, 178 КПК, на котрі згадує КСУ у рішенні №7-р(ІІ)/2024 та які б вказували на можливість застосувати застави, як більш м'якого запобіжного заходу, позаяк Суд встановив фактор того, що такий запобіжний захід не здатен запобігти встановленим ризикам та відповідно забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

VІ. Висновок

Отже, Суд вважає за доцільне за наслідками розгляду клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою задовольнити його тим самим продовжити його дію на строк, що обумовлений указаною статтею наведеного Кодексу та не може перевищувати двох місяців.

Оскільки судом установлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується.

Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо всіх обвинувачених на більш м`який.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених ч. 3 ст. 331 КПК.

Щодо застави, то Суд не знаходить підстав для її визначення, згідноабз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК.

На підставі викладеного та керуючись статтями 331, 350, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16 листопада 2024 року.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:50 год. 23 вересня 2024 року.

С у д д я ОСОБА_11