Справа № 148/789/20
Провадження №1-кп/148/9/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області у складі: судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тульчина об`єднані кримінальні провадження №0000267 і №0000213 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тульчин, Вінницької області, зареєстрованого, за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до затримання, за адресою: АДРЕСА_2 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, неодноразово судимого, востаннє 07.05.2020 Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Перебуваючи по АДРЕСА_3 , поблизу домогосподарства, що знаходиться, за адресою: АДРЕСА_4 , 09.09.2019 ОСОБА_3 , через паркан побачив відчинені двері літньої кухні, після чого, маючи на меті вчинити крадіжку із вищевказаного приміщення, керуючись раптово виниклим корисливим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись цим, через паркан проник на огороджену територію подвір`я даного домогосподарства, після чого таємно, повторно, з приміщення літньої кухні викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redini 6А» ІМЕI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючій, за адресою: АДРЕСА_5 , вартість якого, становить 1499 грн., тим самим спричинивши потерпілій матеріального збитку на вказану суму.

У подальшому ОСОБА_3 з викраденим майном покинув місце злочину, після чого продав мобільний телефон ОСОБА_8 , тим самим розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в житло, вчинена повторно.

До початку судового засідання захисником обвинуваченого подано клопотання про закриття кримінального провадження №0000213 від 09.06.2020, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, яке мотивовано тим, що 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП.

Оскільки, ОСОБА_3 обвинувачується у крадіжці яка вчинена 09.09.2019 на загальну суму 1499 грн то відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» сума прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2019 рік становила 1921 гривень, тобто 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становило 960,50 гривень на 2019 рік, та відповідно 2 неоподатковуваних мінімуми становлять 1921 гривень.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, крадіжка майна вартістю до 1921 грн (станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення), наразі, відноситься до адміністративного правопорушення, та не є кримінально караним діянням.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 року, має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння.

Захисник у судовому засіданні підтримала заявлене клопотання та просила його задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Прокурор щодо задоволення клопотання обвинуваченого не заперечував.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 24.12.1997 № 8-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци другий, третій пункту 2 мотивувальної частини).

Разом із тим, у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 зазначено, що в розумінні приписів статей 3,8,28,55,58,62, пункту 22 частини першої статті92 Конституції України у їх взаємозв`язку держава має позитивний обов`язок створювати належні національні організаційно-правові механізми притягнення особи до кримінальної відповідальності, які здатні гарантувати всебічну охорону людської гідності, зокрема забезпечувати функціонування та завершення кримінального провадження таким чином, щоб було дотримано найважливіших конституційних гарантій захисту особи від необґрунтованого кримінального переслідування, а саме базового принципу верховенства права і пов`язаних із ним принципів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, як зазначив у постанові Верховний Суд від 09.09.2019 в справі №591/6379/16-ц, передбачені частиною 1 статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

За змістом Закону №3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09.08.2024, статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.

Так, відповідальність за частиною 1 статті 51 КУпАП настає за вчинення дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частина 2 статті 51 КУпАП встановлює відповідальність за дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу зазначеної норми слідує, що у разі викрадення особою майна вартістю до 3028 гривень (на дату вчинення інкримінованого правопорушення), то такі дії підпадають під ознаки адміністративної відповідальності та виключають кримінальну, тобто фактично декриміналізовані дії осіб, які вчинили викрадення майна вартістю до 3028 гривень.

Декриміналізація це юридична перекваліфікація частини кримінально караних діянь і переведення їх в розряд адміністративних, дисциплінарних та інших правопорушень або правомірних дій. Декриміналізацією також визнається скасування раніше діючої кримінально-правової заборони, якою поведінка певного виду визнавалася як злочин; переведення діянь із категорії злочинних у категорію не злочинів. Практична реалізація декриміналізації допомагає підтримувати кримінальне законодавство в "актуальному" стані, швидко реагувати на зміни у суспільстві та державі.

Під скасуванням кримінальної відповідальності за діяння слід розуміти його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута, зокрема, шляхом скасування норм Особливої частини КК України; внесення змін до них включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (аналогічна позиція міститься у постанові ККС ВС від 24.07.2018 у справі №569/4061/17).

Відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у редакції від 01.12.2022, яка діє на час розгляду справи, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Підставами для закриття кримінального провадження у випадку втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є згода на це підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно абзацу 5 частини 7 ст. 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

У новій главі 36-1 КПК України визначено особливості здійснення кримінального провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 479-2 КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України констатує відсутність караності діяння за змістом нового кримінального закону і, відповідно, не тягне для особи будь-яких кримінально-правових наслідків, навпаки, спрямоване на захист прав цієї особи, а тому, враховуючи, що питання про кримінальну відповідальність за діяння, яке втратило якість злочинності, виключається в принципі, то й кримінальне переслідування відносно підозрюваного, обвинуваченого підлягає припиненню. А тому суд у судовому провадженні не може не відреагувати на зміну державою оцінки певного діяння, і має у процесуальному порядку відреагувати на скасування кримінальної відповідальності за діяння. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.12.2019 в справі №153/1289/18.

Частиною 1 статті 61 Закону України "Про правотворчу діяльність" від 24.08.2023 визначено перелік способів, за яких нормативно-правовий акт або окремий його структурний елемент вважається таким, що втратив чинність. Серед інших способів законодавець також визначив, втрату чинності нормою, зокрема, якщо суб`єкт правотворчої діяльності прийняв (видав) у встановленому цим Законом порядку рішення про визнання прийнятого (виданого) ним нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що втратив чинність та в інших випадках, визначених законом.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що законодавець, у порядку визначеному Законом України "Про правотворчу діяльність", хоча і не приймав рішення про визнання не чинною ст. 185 КК України, проте в інший спосіб, змінивши норму ст. 51 КУпАП щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна, зокрема збільшивши суму викраденого майна для настання кримінальної відповідальності, фактично декриміналізував кримінальне правопорушення за ст.185 КК України, де вартість викраденого майна становить менше 3028 гривень (на момент вчинення інкримінованого правопорушення), тому суд вважає, що кримінальне провадження №0000213 від 09.06.2020, за обвинуваченням ОСОБА_3 , виходячи зі змісту обвинувального акту, підлягає закриттю без встановлення фактичних обставин справи, а тому клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, а також того, що підстави для закриття кримінального провадження не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, а лише зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність, суд задовольняє клопотання та закриває кримінальне провадження на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`являвся.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5 КК України, ст. 284, 372, 395, 479-2 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 , про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 09.06.2020, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тульчин, Вінницької області, зареєстрованого, за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до затримання, за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту на тимчасово вилучене майно згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.06.2020 скасувати.

Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6A» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 в корпусі золотистого кольору, який переданий на відповідальне зберігання законному власнику ОСОБА_7 залишити останній.

Продовжити розгляд кримінального провадження № 0000267 від 02.06.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом від 30.05.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Копію ухвали направити до Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Копії ухвали вручити сторонам кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом семи днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали виготовлено 09.10.2024.

Суддя: