ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт та угоду про примирення у кримінальному провадженні № 0001163 від 13.06.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із загальною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження, які приймали участь у судовому засіданні

прокурор ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

12.06.2017 р. в період часу з 02 години 30 хвилин до 13 години 00 хвилин, більш точного часу в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_3 проходив по АДРЕСА_3 , де напроти приміщення гаражу, який розташований на території домоволодіння №9/2 вищевказаної вулиці, помітив на землі автомобільний ключ, а на незначній відстані від місця знахідки стояв автомобіль марки «Daewoo NEXIA», державний номер НОМЕР_1 . Розблокувавши вказаним ключем замок дверей вищевказаного автомобіля, та впевнившись, що знайдений ключ саме від автомобіля марки «Daewoo NEXIA», державний номер НОМЕР_1 , у ОСОБА_3 раптом виник злочинний умисел на незаконне заволодіння даним транспортним засобом.

Так, достовірно знаючи, що власником вищевказаного автомобіля є малознайомий ОСОБА_5 , який на той час поїхав за межі міста, ОСОБА_3 перебуваючи у вищевказаному місці та у зазначений час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом, не маючи законного права користування вказаним транспортним засобом, розуміючи протиправний характер своїх злочинних дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди, через відчинені раніше двері проник в салон зазначеного транспортного засобу, встановивши таким чином контроль над ним.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та свідомо бажаючи настання їх наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди, знаходячись у салоні вказаного автомобіля, не маючи дозволу законного власника на його експлуатацію, всупереч волі останнього, за допомогою ключа, запустив двигун автомобіля марки «Daewoo NEXIA» державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , та почав на ньому рух по АДРЕСА_3 , тим самим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись автомобілем на власний розсуд.

Предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб : загальний легковий автомобіль «Daewoo NEXIA», жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року виробництва, об`єм двигуна 1498, вартість якого складає 79752 гривень (сімдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят дві гривні) 90 копійок.

ОСОБА_3 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.

30.10.2024 року між потерпілим та обвинуваченим укладена угода про примирення, відповідно до якої ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчинені злочину та зобов`язався беззастережно визнавати обвинувачення у повному обсязі.

Сторони погодили покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого покарання непередбаченого санкцією статті та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн. (одна тисяча сімсот гривень) 00 копійок.

Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, а саме для потерпілого і обвинуваченого обмеження права на оскарження вироку, для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а для потерпілого позбавлення права вимагати в подальшому притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди, з яким сторони погодилися, а також наслідки її невиконання, для прокурора обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, просив затвердити угоду про примирення.

Прокурор наполягав на затвердженні угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Потерпілий підтримав угоду про примиренні з обвинуваченим та просив її затвердити.

Перевіривши угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, заяву потерпілого, суд робить висновок про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про примирення з огляду на таке.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винним, та вид покарання.

Також судом встановлено, що потерпілий повністю розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України.

На підставі пояснень обвинуваченого та викладеної позиції потерпілого суд переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим. Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, і вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, обставин, що таке покарання обтяжують, не встановлено.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення та призначення ОСОБА_3 , узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати за проведення судових експертиз у сумі 1872,96 грн.

Речові докази суду не надавались.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 30.10.2024 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001163 від 13.06.2017 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, і призначити йому узгоджене в угоді покарання із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого покарання непередбаченого санкцією статті та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн. (одна тисяча сімсот гривень) 00 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази суду не надавались.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави, судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у сумі 1872,96 грн.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_7