Номер провадження: 11-кп/813/469/24
Справа № 522/2120/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

представник служби у справах дітей ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2023 року, у об`єднаному кримінальному провадженні №0008145 від 15.12.2018 року, №0001311 від 18.03.2019 року, №0000783 від 04.04.2019 року, №0000197 від 22.02.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, учня ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Одеси, учня 8 класу Одеської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи № 25 ІІ-ІІІ ступенів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Одеської області, Красноокнянського району, с. Топали, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, учня ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІІ-ІІІ ступенів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 05 березня 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбуття покарання на 2 роки іспитового строку,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця смт. Овідіополь, Одеської області, громадянина України, неодруженого, учня ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_14 визнано винним у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 187 КК України, у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 289 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_14 , остаточно призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_14 визначено рахувати з 23 квітня 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання. Зараховано у строк відбуття покарання, строк знаходження під вартою, а саме з 15 грудня 2018 року по 17 грудня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_14 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 187 КК України, у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 289 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 , остаточно призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 23 квітня 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання. Зарахувати у строк відбуття покарання, строк знаходження під вартою, а саме з 15 грудня 2018 року по 17 грудня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 187 КК України, у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 289 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 , остаточно призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, по сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком від 05.03.2020 р. Малиновського районного суду м. Одеси, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.

-за ч. 2 ст. 186 КК України, у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, по сукупності вироків, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком від 05.03.2020 р. Малиновського районного суду м. Одеси, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 05 травня 2021 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 289 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_15 , остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_15 визначено обчислювати з 27 червня 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_15 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 15.12.2018, приблизно о 05:00 годині, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_7 перебували на перехресті вулиць Єврейської та Олександрівського проспекта в м. Одесі, підшукуючи осіб, майном яких можливо заволодіти. Помітивши у вказаному сквері раніше незнайомого їм ОСОБА_16 , вони вирішили заволодіти наявним при ньому цінним майном, розуміючи, що досягнення своєї мети на заволодіння чужим майном можливе лише шляхом застосування до нього насильства з метою подолання опору потерпілого та отримання доступу до майна. Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_14 підійшли до ОСОБА_16 та раптово напали на нього і з метою отримання можливості обшукати його, тобто отримати доступ до наявного при ньому майна, почали спільно стали наносити численні удари кулаками та ногами в область обличчя, голови та тулубу ОСОБА_16 , який став чинити опір, один з нападників, з метою подолання його опору та отримання доступу до майна, повалив потерпілого на землю, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_14 продовжили наносити потерпілому численні удари руками та ногами по голові тулубу та кінцівкам. Внаслідок застосованого насильства, ОСОБА_16 втратив свідомість та отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку легкого ступеню, синця тім`яно-потиличної області справа, закритого перелому кісток носа, синців обличчя справа, саден лобно-скроневої області справа, крововиливу під кон`юнктиву правого ока. Отримавши внаслідок застосованого насильства, яке було небезпечним для здоров`я потерпілого в момент нападу, доступ до майна потерпілого, в результаті вказаних спільних дій ОСОБА_17 та ОСОБА_14 обшукали потерпілого та заволоділи наступним належним йому майном: наручним годинником потерпілого «Арреlla» вартістю 2000 гривень, гаманцем чорного кольору вартістю 300 гривень, в якому знаходились грошові кошти 140 доларів США, що по курсу НБУ складало 3900 грн. і грошовими коштами в сумі 243 грн., мобільним телефоном моделі «Мейзу М3 Ноут» у корпусі сірого кольору з абонентським номером телефону НОМЕР_1 вартістю 4000 гривень.

Заволодівши внаслідок нападу вказаним майном потерпілого на загальну суму 10443 гривень, ОСОБА_14 та ОСОБА_7 покинули місце вчинення нападу, разом з викраденим майном.

Крім того, 16.03.2019, приблизно о 22:00 годині, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_14 перебували на вулиці Дерибасівській в м. Одесі, підшукуючи осіб, майном яких можливо заволодіти. При цьому, вказані особи заздалегідь підготували ніж та погодили між собою необхідність його використання з метою виказування потерпілій особі погрози його застосування для подолання опору потерпілого і забезпечення доступу до цінного майна. Помітивши раніше незнайомого їм ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , під надуманим приводом вияснення стосунків запросили його в малолюдне місце, а саме до закинутої території та споруд на території Літнього театру в м. Одесі, який розташований позаду групи будівель Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, які розташовані за адресою АДРЕСА_5 . Використовуючи чисельну перевагу, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 і ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб раптово напали на ОСОБА_18 , переслідуючи ціль заволодіння наявним при ньому цінним майном. При цьому, ОСОБА_8 , діючи згідно з заздалегідь погодженим планом, з метою подолання можливого опору потерпілого дістав з кишені заздалегідь заготовлений ніж, та демонструючи перед потерпілим готовність його застосування, приставив його лезом до живота потерпілого, тобто застосував погрозу насильством, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, після чого виказав вимогу передати наявне при ньому цінне майно. В цей час ОСОБА_14 та ОСОБА_7 своєю присутністю поряд з ОСОБА_8 навмисно складали у потерпілого враження чисельної переваги нападників та готовності надати спільнику допомогу в разі надання потерпілим опору, а також контролювали обстановку на місці вчинення нападу, щоб у разі бути небезпеки бути викритими співробітниками правоохоронних органів, вжити заходів щодо попередження іншого спільника. В результаті вказаних спільних дій, ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 подолали опір потерпілого, оскільки потерпілий ОСОБА_18 вважаючи виказані йому погрози застосування насильства реальними, вразовуючи чисельну перевагу нападників, погодився віддати наявне при ньому цінне йому майно, внаслідок чого вони заволоділи навушниками «Beats Studio» білого кольору вартістю 6000 гривень та мобільним телефоном марки «Айфон 6+», імей НОМЕР_2 , вартістю 25000 гривень. При цьому, в процесі заволодіння майном ОСОБА_14 зателефонував невстановленим слідством особам, які могли придбати вказане майно та вказав ОСОБА_8 приблизну вартість продажу вказаного майна.

Заволодівши внаслідок нападу вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_18 матеріальної шкоди на загальну суму 31000 гривень, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули місце вчинення нападу, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 16.03.2019, приблизно о 22:00 годині, ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_14 , перебували у приміщенні кафе «Фреш-Лайн» за адресою: м. Одеса, Катериненська площа, 5, підшукуючи осіб, майном яких можливо заволодіти. Спостерігаючи за відвідувачами бару, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , помітили їх знайому ОСОБА_19 , яка сиділа за столом і в руках якої знаходився «Мейзу М7», імеі1: НОМЕР_3 імеі2: НОМЕР_4 , належний її знайомій ОСОБА_20 , яким вони вирішили відкрито заволодіти. При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 обумовили, що телефоном відкрито заволодіє ОСОБА_14 , у той час як ОСОБА_8 буде відволікати ОСОБА_19 та заважати їй у разі якщо вона буде чинити спроби повернути телефон. Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, повторно, ОСОБА_14 і ОСОБА_8 підійшли до ОСОБА_19 , після чого ОСОБА_8 став відволікати її розмовою, у той час як ОСОБА_14 , знаходячись за спиною ОСОБА_8 , раптово для ОСОБА_21 , вирвав з її рук вказаний мобільний телефон належний ОСОБА_20 . Відкрито заволодівши вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_14 , з метою приховання своєї причетності до пограбування, та утримання при спільниках викраденого майна, непомітно для оточуючих поклав телефон до кишені куртки ОСОБА_8 , який в цей час стояв між ним та ОСОБА_21 , не даючи їй своїм тілом можливості встати із-за столу та вжити заходів до повернення телефону. Відчувши, що ОСОБА_14 поклав до кишені його куртки викрадений мобільний телефон, ОСОБА_8 , з метою утримання при спільниках викраденого майна, швидко покинув приміщення кафе.

В результаті вказаних спільних дій, ОСОБА_14 та ОСОБА_8 відкрито заволоділи вказаним мобільнім телефоном, завдавши потерпілій ОСОБА_20 матеріальної шкоди на суму 7000 грн, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 08.04.2019 року, в період часу з 02.00 по 02.30 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 перебували на вул. Дворянській в м. Одесі, підшукуючи особу майном якої можна заволодіти, заздалегідь підготували ніж, який знаходився у ОСОБА_14 та погодили між собою необхідність його використання з метою виказування потерпілій особі погрози його застосування для подолання опору потерпілого і забезпечення доступу до цінного майна. Помітивши біля будинку АДРЕСА_6 раніше незнайомого їм ОСОБА_22 , вказані особи вирішили заволодіти наявним при ньому цінним майном, погодивши як засіб досягнення своєї мети погрозу застосування вказаного ножа, тобто погрози застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого з метою подолання опору потерпілого та отримання доступу до майна. Діючи спільно з вказаною метою з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , які раніше вчиняли розбій, а також ОСОБА_15 прослідували слід за ОСОБА_22 та використовуючи раптовість та чисельну перевагу, напали на нього зі спини. Діючи згідно вказаного узгодженого плану та розподілу ролей, ОСОБА_14 дістав ніж та демонструючи його перед потерпілим виказав погрозу його застосуванням, приставивши його до тулубу потерпілого у той час як ОСОБА_8 схопив потерпілого за руки та плечі, позбавляючи його можливості чинити опір, тобто застосував погрозу насильством, яке є небезпечним для життя потерпілого. Користуючись тим, що в результаті виказаних погроз, які потерпілий ОСОБА_22 з врахуванням вищеописаних обставин нападу сприймав як реальні та не став чинити опору, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , отримали доступ до його одежі та обшукали його, виявивши мобільний телефон потерпілого марки «Xiaomi Redmi Note 4x» в корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_13 вартістю 3958 грн. та куртку бордового кольору вартістю 600 грн., якими вирішили заволодіти. Заволодівши вказаним чужим майном, ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 завдали потерпілому ОСОБА_22 матеріального збитку на загальну суму 4558 гривень, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд згідно зі спільними домовленостями.

Крім того, 09.04.2019 року, приблизно о 02.30 годині ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , перебували в Міському саду м. Одеси, а саме на розі з вул. Преображенською, підшукуючи особу майном якої можливо заволодіти. При цьому, вказані особи заздалегідь підготували два невстановлені гострі металеві предмети та погодили між собою необхідність їх використання з метою виказування потерпілій особі погрози їх застосування для подолання опору потерпілого і забезпечення доступу до цінного майна. Помітивши у вказаному саду раніше незнайомого їм ОСОБА_23 , який прямував у напрямку вулиці Пастера в м. Одесі, вказані особи вирішили заволодіти наявним при ньому цінним майном, погодивши як засіб досягнення своєї мети застосування до нього погрози застосування вказаних заздалегідь заготовлених гострих металевих предметів, тобто погрози застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого з метою подолання опору потерпілого та отримання доступу до майна. Діючи спільно з вказаною метою з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , які раніше вчинили розбій, прослідували слід за ОСОБА_23 по АДРЕСА_7 , де використовуючи раптовість та чисельну перевагу, напали на нього зі спини. Діючи згідно вказаного узгодженого плану та розподілу ролей, ОСОБА_14 та ОСОБА_8 за допомогою фізичної сили заламали потерпілому руки за спину, одночасно погрожуючи йому застосуванням вказаних заздалегідь заготовлених гострих металевих предметів, які вони приставили до тулубу потерпілого та попередили про готовність їх застосувати в разі його опору. В цей же час, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , діючи у свою чергу, користуючись тим, що в результаті виказаних погроз, які потерпілий ОСОБА_23 з врахуванням вищеописаних обставин нападу сприймав як реальні та не став чинити опору, отримали доступ до його рюкзака та одежі, обшукали їх та виявили: мобільний телефон потерпілого марки «Мейзу м6s», в корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_5 , вартістю 5798 гривень; ноутбук марки «Леново» в корпусі сірого кольору, вартістю 21000 гривень; жорсткий диск, вартістю 1500 гривень; гаманець чорного кольору без вартості в якому знаходились грошові коштами в сумі 300 гривень.

Заволодівши вказаним виявленим чужим майном, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , завдали потерпілому ОСОБА_23 матеріального збитку на загальну суму 28598 гривень, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд згідно зі спільними домовленостями.

Крім того, 20.04.2019 року, приблизно о 04.00 год., ОСОБА_14 перебуваючи на розі вул. М. Арнаутська та вул. Катерининська в м. Одесі, підшукуючи особу майном якої можна заволодіти. При цьому, ОСОБА_14 заздалегідь підготував ніж з метою виказування потерпілій особі погрози його застосування для подолання опору потерпілого і забезпечення доступу до цінного майна. Помітивши раніше незнайомого йому ОСОБА_24 , ОСОБА_14 вирішив заволодіти наявним при ньому цінним майном, вирішивши для себе як засіб досягнення своєї мети погрозу застосування вказаного ножа, тобто погрози застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого з метою подолання опору потерпілого та отримання доступу до майна. Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_14 , який раніше вчинив розбій, прослідував вслід за ОСОБА_24 та використовуючи раптовість, напав на нього зі спини. Діючи раптово, ОСОБА_14 дістав вказаний ніж та приставивши його до тулубу потерпілого, демонструючи тим самим готовність його застосування, виказавши потерпілому вимогу віддати мобільний телефон, тобто виказав погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя потерпілого. Користуючись тим, що в результаті виказаних погроз, які потерпілий ОСОБА_24 з врахуванням вищеописаних обставин нападу сприймав як реальні та не став чинити опору, він на вимогу нападника передав ОСОБА_14 мобільний телефон марки «Айфон 6с» в корпусі золотого кольору IMEI: НОМЕР_6 , вартістю 6000 гривень та сім картою мобільного оператора «Vodafone» з номером НОМЕР_7 яка матеріальної цінності не представляє.

Заволодівши вказаним чужим майном, ОСОБА_14 завдав потерпілому ОСОБА_24 матеріального збитку на загальну суму 6000 гривень, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд.

Крім того, 21.04.2019 року, приблизно о 02.30 год., ОСОБА_14 разом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 перебували на вул. Дворянській в м. Одесі, підшукуючи особу майном якої можна заволодіти. При цьому, вказані особи заздалегідь підготували ніж та погодили між собою необхідність його використання з метою виказування потерпілій особі погрози його застосування для подолання опору потерпілого і забезпечення доступу до цінного майна. Помітивши на вказаній вулиці раніше незнайомого їм ОСОБА_25 , вказані особи вирішили заволодіти наявним при ньому цінним майном, погодивши як засіб досягнення своєї мети застосування до нього погрози застосування вказаного ножа, тобто погрози застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого з метою подолання опору потерпілого та отримання доступу до майна. Діючи спільно з вказаною метою з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які раніше вчинили розбій, прослідували слід за ОСОБА_25 по АДРЕСА_6 , де використовуючи раптовість та чисельну перевагу, напали на нього зі спини. Діючи згідно вказаного узгодженого плану та розподілу ролей, ОСОБА_14 , погрожуючи йому застосуванням вказаного ножа, який він приставив до тулубу потерпілого та попередив про готовність його застосувати в разі його опору, тобто виказав погрозу застосування насильства, яка є небезпечним для життя потерпілого. В цей же час, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи у свою чергу, користуючись тим, що в результаті виказаних погроз, які потерпілий ОСОБА_25 з врахуванням вищеописаних обставин нападу сприймав як реальні та не став чинити опору, отримали доступ до його рюкзака та одежі, обшукали їх та виявили: мобільний телефон потерпілого марки «Айфон 6s», в корпусі сірого кольору, IMEI НОМЕР_8 , вартістю 6000 гривень; кросівки торгової марки «Адідас», чорного кольору, вартістю 3500 грн.; куртку чорного кольору, торгової марки «Армані», вартістю 2000 гривень; рюкзак чорного кольору торгової марки «Стадо», вартістю 1000 гривень, в якому знаходились джинси, вартістю 1000 грн., футболка, вартістю 300 грн., а також грошові коштами в сумі 300 грн., якими вирішили заволодіти.

Заволодівши вказаним виявленим чужим майном, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 завдали потерпілому ОСОБА_25 матеріального збитку на загальну суму 14100 гривень, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд згідно зі спільними домовленостями.

Крім того, 23.04.2019 року, приблизно о 02.30 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , перебували на Соборній площі в м. Одесі, підшукуючи особу майном якої можливо заволодіти. При цьому, вказані особи заздалегідь підготували два ножі та погодили між собою необхідність їх використання з метою виказування потерпілій особі погрози їх застосування для подолання опору потерпілого і забезпечення доступу до цінного майна. Помітивши на території Соборної площі майно, яке використовував підприємець ОСОБА_26 для надання послуг з використання дитячих електромобілів та батуту, а також приготування кави, яке в нічний час охороняв ОСОБА_27 , вказані особи вирішили заволодіти вказаним чужим майном, погодивши як засіб досягнення своєї мети застосування до його охоронця вказаних заздалегідь заготовлених ножів, тобто погрози застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого з метою подолання його опору та отримання доступу до майна. Діючи спільно з вказаною метою з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , використовуючи раптовість та чисельну перевагу, напали на нього, вибивши мобільний телефон з його руки, не даючи можливість повідомити про напад. Діючи згідно вказаного узгодженого плану, нападники виказали потерпілому погрозу застосуванням двох ножів, які вони приставили до його тулубу та попередили про готовність їх застосувати в разі чинення опору, тобто виказали погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя потерпілого. Подолавши в результаті вказаних дій опір потерпілого ОСОБА_27 , нападники ОСОБА_14 та ОСОБА_8 тримали ножі біля тулубу потерпілого не даючи йому можливості покинути місце нападу і повідомити інших громадян про вчинення злочину, у той час як інші особи займались пошуками цінного майна та його складуванням для подальшого перевезення. В результаті вказаних спільних узгоджених дій ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 виявили та заволоділи наступним майном яке належить ФОП ОСОБА_26 : кавовою машиною марки «Маркус», вартістю 20000 гривень; 18 акумуляторами для електромобілів, вартістю 1800 грн. кожен, всього загальною вартістю 18000 грн.; 3 зарядними пристроями для акумуляторів, вартістю 5000 грн., всього загальною вартістю 15000 грн.

В подальшому вказане майно ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 погрузили до невстановленого слідством автомобіля під управлінням невстановленої особи чоловічої статі та вивезли з місця вчинення нападу, завдавши потерпілому ФОП ОСОБА_26 матеріального збитку на загальну суму 53000 грн., розпорядившись вказаним майном на власний розсуд згідно зі спільними домовленостями.

Крім того, 26.03.2019 року, приблизно о 04.00 год., ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, перебували на АДРЕСА_2 , підшукуючи чуже майно, яким можна заволодіти, а саме мопеди, заздалегідь заготувавши викрутки та ножі, які планували використовувати для зламу замку запалювання та перерізання розташованих в ньому проводів, після чого одразу ж реалізувати транспортний засіб на стихійних ринках. В результаті пошуків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та вказана особа в під`їзді будинку АДРЕСА_8 виявили мопед моделі «Ямаха Джог СА-39» померанчового кольору без номерних знаків, належний мешканцю вказаного будинку ОСОБА_28 , яким вирішили таємно заволодіти тобто протиправно, всупереч волі його власника вилучити мопед з метою використання на власний розсуд, перемістивши його з місця, ді він був залишений власником. Діючи з вказаною метою та впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки зламав замок запалювання та за допомогою ножа перерізав дроти, після чого ОСОБА_14 та вказана особа, за допомогою фізичної сили викотили мопед з під`їзду де він був залишений власником. Вилучивши проти волі власника вказаний мопед та незаконно ним заволодівши, ОСОБА_8 , скрутивши необхідні проводи замку запалювання, привів двигун мопеду у роботу, тим самим протиправно вилучивши транспортний засіб у власника всупереч його волі, розпорядившись ним разом з ОСОБА_14 та вказаною особою на власний розсуд шляхом продажу, поділивши порівну між собою отримані від продажу кошти, завдавши потерпілому ОСОБА_28 матеріальний збиток на суму 16500 гривень.

Крім того, 03.04.2019 року, приблизно о 04.00 год., ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, перебуваючи на АДРЕСА_2 , підшукуючи чуже майно, яким можна заволодіти, а саме мопеди, заздалегідь заготувавши викрутки та ножі, які планували використати для зламу замку запалювання та перерізання розташованих в ньому проводів, після чого одразу ж реалізувати транспортний засіб на стихійних ринках. В результаті пошуків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у дворі будинку АДРЕСА_9 під сходами, які ведуть на другий поверх виявили мопед моделі «Хонда Джорно» срібного кольору шасі (рама) № НОМЕР_9 , який належить мешканцю вказаного будинку ОСОБА_29 , яким вони вирішили таємно заволодіти тобто протиправно, всупереч волі його власника вилучити мопед з метою використання на власний розсуд, перемістивши його з місця, де він був залишений власником. Діючи з вказаною метою та впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки зламав замок запалювання та за допомогою ножа перерізав дроти, після чого ОСОБА_14 та вказана особа, за допомогою фізичної сили викотили мопед з під`їзду, де він був залишений власником. Вилучивши проти волі власника вказаний мопед та незаконно ним заволодівши, ОСОБА_8 , скрутивши необхідні проводи замку запалювання, привів двигун мопеду у роботу, тим самим протиправно вилучивши транспортний засіб у власника всупереч його волі розпорядившись ним разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на власний розсуд шляхом продажу, поділивши порівну між собою отримані від продажу кошти, завдавши потерпілому ОСОБА_29 матеріальний збиток на суму 13600 гривень.

Крім того, 17.04.2019 року, приблизно о 04.00 год., ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, перебуваючи на вул. Пастера в м. Одесі, підшукуючи чуже майно яким можна заволодіти, а саме мопеди, заздалегідь заготувавши викрутки та ножі, які планували використати для зламу замка запалювання та перерізання розташованих в ньому проводів, після чого одразу ж реалізувати транспортний засіб на стихійних ринках. В результаті пошуків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 у дворі будинку АДРЕСА_10 виявили мопед моделі «Хонда Джорно» срібного кольору, шасі (рама) № НОМЕР_10 , який належить мешканцю вказаного будинку ОСОБА_30 яким вони вирішили таємно заволодіти тобто протиправно, всупереч волі його власника вилучити мопед з метою використання на власний розсуд, перемістивши його з місця, де він був залишений власником. Діючи з вказаною метою та впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки зламав замок запалювання та за допомогою ножа перерізав дроти, після чого ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , за допомогою фізичної сили викотили мопед з під`їзду, де він був залишений власником. Вилучивши проти волі власника вказаний мопед та незаконно ним заволодівши, ОСОБА_8 , скрутивши необхідні проводи замку запалювання, привів двигун мопеду у роботу, тим самим протиправно вилучивши транспортний засіб у власника всупереч його волі розпорядившись ним разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_7 на власний розсуд шляхом продажу, поділивши порівну між собою отримані від продажу кошти, завдавши потерпілому ОСОБА_30 матеріальний збиток на суму 10000 гривень.

Крім того, 21.02.2021 року, приблизно о 00:00 год., ОСОБА_8 разом із неповнолітньою особою чоловічої статі, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, перебували в провулку Мукачівському біля будинку АДРЕСА_11 . Помітивши біля вказаного будинку потерпілого ОСОБА_31 , у якого при собі був мобільний телефон, по якому він розмовляв, вказані особи, діючи з корисних мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, вирішили відкрито заволодіти вказаним майном. При цьому ОСОБА_8 та неповнолітня особа чоловічої статі, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, погодили між собою, що з метою подолання можливого опору потерпілого та забезпечення доступу до наявного при ньому майна, необхідно нанести йому удари по голові із застосуванням фізичної сили повалити потерпілого на землю для безперешкодного обшуку його одежі, тобто погодили застосування до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я. Діючи згідно погодженого плану за попередньою змовою групою осіб, неповнолітня особа чоловічої статі, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, раптово підбіг до потерпілого з боку спини та з застосуванням фізичної сили наніс ОСОБА_32 удар рукою в обличчя нанісши йому побої, тобто застосувавши до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, від якого останній впав на асфальтоване покриття. У цей час ОСОБА_8 перебував поряд і контролював обстановку на місці запланованого заволодіння чужим майном, щоб у разі необхідності надати неповнолітній особі чоловічої статі, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, допомогу якщо потерпілий буде чинити опір чи повідомити його про небезпеку у разі появи співробітників поліції чи громадян, щоб уникнути затримання. Подолавши опір потерпілого, ОСОБА_8 та неповнолітня особа чоловічої статі, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, спільно обшукали одежу потерпілого, виявивши внаслідок своїх спільних дій мобільний телефон марки «HUAWEI P Smart», в корпусі синього кольору, IMEI1: НОМЕР_11 , IMEI2: НОМЕР_12 . Відкрито спільно заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_32 матеріальну шкоду в розмірі 7799 гривень, ОСОБА_8 та неповнолітня особа чоловічої статі, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, розпорядились викраденим на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, захисник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через суворість, та приводить відповідні доводи, а саме:

- у діях обвинуваченого ОСОБА_7 , які кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, відсутня кваліфікуюча ознака « повторність»;

- при ухваленні оскаржуваного вироку не враховано у повній мірі особу обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки досудова доповідь органу пробації в матеріалах справи відсутня. У свою чергу, ОСОБА_7 виховувався у неповній сім`ї, а його мати є особою з інвалідністю;

- в рамках кримінального провадження відсутній цивільний позов, майно повернуто потерпілим, тобто вчиненні кримінальні правопорушення не мали тяжких наслідків для суспільства;

- у вказаному кримінальному провадженні наявні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття та повне визнання вини.

Враховуючи наведене, захисник просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі звертає увагу, що він усвідомим протиправність своїх дій та дуже шкодує. Звертає увагу, що вчинив злочин будучи неповнолітнім та перебуваючи під впливом поганого оточення. Натомість, наразі бажає отримати якісну освіту, а за необхідності готовий виконати свій обов`язок щодо захисту держави для відсічі і стримування збройної агресії рф.

На підставі наведеного обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити та призначити йому покарання у виді 5 років та 6 місяців позбавлення волі.

Не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікацію його дій, захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу та зазначає, що вирок суду у частині призначеного покарання підлягає зміні як занадто суворий, виходячи з того, судом першої інстанції частково враховано дані про особу обвинуваченого та наявність трьох обставин, які пом`якшують покарання (визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину та частково відшкодування збитків).

З урахуванням викладеного захисник просить пом`якшити покарання, призначене вироком суду першої інстанції, застосувавши до ОСОБА_14 положення ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_14 у поданій апеляційній скарзі звертає увагу, що він усвідомим протиправність своїх дій та дуже шкодує. Звертає увагу, що вчинив злочин будучи неповнолітнім та перебуваючи під впливом поганого оточення. Натомість, наразі бажає отримати якісну освіту, а за необхідності готовий виконати свій обов`язок щодо захисту держави для відсічі і стримування збройної агресії рф.

На підставі наведеного обвинувачений ОСОБА_14 просить оскаржуваний вирок змінити та призначити йому покарання у виді 5 років та 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи вини та правильності кваліфікації своїх дій, звернулась до суду із апеляційною скаргою, зазначивши, що оскаржуваний вирок занадто суворий, оскільки його протиправні дії були зумовлені оточенням, під впливом якого перебував неповнолітній обвинувачений. Звертає увагу апеляційного суду, що власну провину у вчиненому він визнав у повному обсязі та сприяв встановленню обставин у справі.

Позиції учасників судового розгляду

Захисники, обвинувачені та представник служби у справах дітей підтримали вимоги поданих апеляційних скарг та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Інші учасники кримінального провадження, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, з клопотанням про відкладання справи не подавали, тому з урахуванням ч. 4 ст. 405 КПК України, вказане не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення у повній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Не заслуговують на увагу твердження захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 2 ст. 289 КК України у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не вчиняв незаконного заволодіння транспортним засобом, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ч. 3 ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

У ст. 35 КК України передбачені правові наслідки повторності, сукупності та рецидиву кримінальних правопорушень, зокрема, повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочинів та їх правові наслідки» повторністю злочину визнається неодночасне вчинення однією та тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України; передбачені різними статтями Особливої частини КК і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака.

Згідно з пунктом 2 примітки до ст. 289 КК України під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 290, 410 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом з тим, 14 вересня 2020 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду ухвалила постанову по справі №591/4366/18, в якій дійшла висновку про те, що єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду. З урахуванням зазначеного та враховуючи принцип презумпції невинуватості, а також системне тлумачення положень частин 1 та 3 ст. 32 КК, вказує на те, що сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні. Тобто лише за умов, коли суд безпосередньо досліджує докази та у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому. Оскільки доведеність чи недоведеність вини у першому епізоді встановлюється судом і лише одночасний розгляд судом в одному кримінальному провадженні першого епізоду, що утворює повторність, і наступного, який кваліфікується як повторний. Отже, лише за таких обставин, така форма множинності злочинів, як повторність, за відсутності обвинувального вироку суду стосовно особи за раніше вчинений злочин, якщо такі епізоди розглядаються судом в одному кримінальному провадженні, узгоджується з положеннями ст. 62 Конституції України та відповідає принципу non bis in idem.

Так, згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 у межах даного об`єднаного кримінального провадження вчинив 6 епізодів розбою (15.12.2018,16.03.2019, 08.04.2019, 09.04.2019, 21.04.2019, 23.04.2019) та 1 епізод незаконного заволодіння транспортним засобом (17.04.2019), що і стало підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого за кваліфікуючою ознакою «повторність» за ч. 2 ст. 289 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченим, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 покарання, взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; характеристику обвинувачених; фактичні обставини справи - часткове каяття, часткове відшкодування збитків та скоєння злочину неповнолітнім, а також зважив на відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченим у мінімальних межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинувачених, які утворять у них готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Надаючи оцінку твердженням апеляційних скарг сторони захисту щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, складовою якого є визнання вини, а також вчинення злочину у неповнолітньому віці, апеляційний суд зазначає, що з оскаржуваного рішення убачається, що зазначені обставини, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Щодо твердженням захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , та обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідності врахування обставини, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Вказана правова позиція відображена у постанові колегії Другої судової палати ККС ВС від 06.09.2022 у справі №397/92/15-к).

Натомість з матеріалів провадження не вбачається, та стороною захисту не зазначено, у чому виразилося активне сприяння обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_8 у розкритті злочинів. Більш того, стороною обвинувачення у обвинувальному акті не була зазначена, як обставина, що пом`якшує покарання.

Апеляційний суд критично оцінює доводи сторони захисту відносно того, що обвинувачені вчинили інкриміновані кримінальні правопорушення під впливом поганого оточення, що свідчить про наявність такої пом`якшуючої обставини, як вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких особистих сімейних та інших обставин з таких підстав.

Вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин пом`якшує покарання, якщо злочин вчиняється під впливом особистих (хвороба), сімейних (загибель близьких) чи інших (складні житлові умови) обставин, які несприятливо склалися для винного.

Зазначені чинники визнаються обставинами, які пом`якшують покарання, лише за умов, якщо вони: а) виникли не з вини самої особи, яка вчинила злочин; б) були дійсно тяжкими, а не є такими лише на думку самого винного; в) обумовили вчинення ним злочину. Отже, суд має встановити наявність зв`язку між цими обставинами і вчиненим злочином, характер якого свідчить, що наявні на боці винного тяжкі обставини значною мірою обумовили вчинення ним злочину.

Відсутність такого зв`язку виключає можливість визнання зазначених обставин такими, що пом`якшують покарання. З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд приходить до безумовного висновку про відсутність в діях обвинувачених таких обставин, які пом`якшують покарання.

Крім того, неспроможними є доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції, зважаючи на ряд пом`якшуючих обвинуваченим покарання обставин, мав право застосувати приписи ст. 69 КК України щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У цій справі сторона захисту, як на підставу застосування до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положень статті 69 КК України, посилається на обставини, які пом`якшують покаранням. Однак сторона захисту жодним чином не обґрунтувала, яким є зв`язок цих обставин із вчиненими злочинами і чому вони істотно знизили їх тяжкість. Натомість, апеляційний суд звертає увагу на спосіб вчинення обвинуваченими ряду тяжких кримінальних правопорушень проти власності, які вчинено у співучасті з погрозою і з застосуванням насильства відносно потерпілих.

Крім того, бажання обвинуваченого ОСОБА_7 служити у ЗСУ, про яке зазначене в його апеляційній скарзі, не є вирішальним для застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для застосування до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , положень ст. 69 КК України відсутні.

Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 591/2221/19, № 187/1548/15-к.

Відсутність досудової доповіді органу пробації, на що посилається захисник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , у апеляційній скарзі, не становить істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до положень ст. 314-1 КПК України має інформативний характер для суду. При цьому, сторона захисту не аргументувала, як саме відсутність цієї доповіді вплинула на законність і обґрунтованість постановленого рішення у частині визначення виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційні скарги сторони захисту не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2023 року, у об`єднаному кримінальному провадженні №0008145 від 15.12.2018 року, №0001311 від 18.03.2019 року, №0000783 від 04.04.2019 року, №0000197 від 22.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_15 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст.289 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4