Справа № 755/8931/24
№ 1-кс/755/1934/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої 2відділу слідчого управління Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Гадяч, Полтавської обл., громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючому: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 30.01.2024 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідча 2 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

Клопотання погоджено з прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000025 від 30.01.2024 року за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а саме державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, що виразилося в переході на бік ворога в період збройного конфлікту .

У період лютого-березня 2014 року, Російська Федерація (далі - РФ), використовуючи загострення політико-соціальної напруженості в Україні як привід для вторгнення на її суверенну територію, у порушення міжнародно-правових норм, у тому числі Договору про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та РФ (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14.01.1998 року та Федеральним Законом РФ № 42-ФЗ від 02.03.1999 року), Конституції України,із застосуванням кадрових військових підрозділів своїх збройних сил, а також підконтрольних уряду РФ проросійських політичних та інших організацій та об`єднань, вчинила захоплення адміністративних будівель органів державної влади України в Автономній Республіці Крим, блокування українських військових частин, а також організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території АДРЕСА_3 , із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який в подальшому, став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил РФ захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради АР Крим.

Президент РФ, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів РФ, яка своєю постановою від 01.03.2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - АДРЕСА_3 .

У той же час, постановою Ради Федерації Федерального Зібрання Російської Федерації від 01.03.2014 року № 48-СФ «Об использовании Вооруженных Сил Российской Федерации на территории Украины», надано згоду Президенту Російської Федерації на використання Збройних Сил Російської Федерації на території України.

На підставі ст. 5 Федерального Конституційного Закону Російської Федерації від 21.03.2014 року № 6ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя», Російською Федерацією незаконно було окуповано Автономну Республіку Крим України.

Наслідком зазначених вище дій стало прийняття Верховною Радою України Постанови від 27.02.2015 року № 129 - VIII, якою Російську Федерацію визнано державою - агресором.

Постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 року № 337 - VIII «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», визначено, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII, з 20.02.2014 року Автономна Республіка Крим та місто Севастополь фактично знаходились під окупацією військових підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.

Тобто, з 20.02.2014 року на території України наявний збройний конфлікт, що підтверджується, зокрема, рішеннями міжнародних організацій.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про національну безпеку», збройний конфлікт - збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт).

24.02.2022 року, у зв`язку з відкритим повномасштабним військовим вторгненням РФ в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про введення військового стану в Україні» № 2002-ІХ від 24.02.2022 року та строк дії якого продовжувався відповідними Указами Президента до теперішнього часу.

Збройна агресія РФ розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, а також, шляхом організації та підтримки терористичної діяльності.

З метою завдання шкоди суверенітету, територіальній цілісності, недоторканості України, обороноздатності та державній безпеці України, РФ на окупованій території України утворено федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему для становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові. Для цього, представниками підконтрольних РФ самопроголошених органів здійснено підбір кадрів, у тому числі, із громадян України, для наповнення вказаних органів.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів активної діяльності РФ проти України шляхом окупації частини території України - Кримського півострову, та наявності збройного конфлікту, з власної ініціативи, добровільно вчинив дії на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту за наступних обставин.

25 квітня 2000 року громадянин України ОСОБА_6 розпочав строкову службу в Збройних силах України. У період часу, з 25.04.2001 року до 18.12.2006 року, ОСОБА_6 проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 Збройних сил України.

З 27 червня 2007 року ОСОБА_6 вступив на службу до органів внутрішніх справ України. У період часу з 27.06.2007 року до 02.07.2014 року, ОСОБА_6 обіймав різні посади в Миргородському МВ УМВС України в Полтавській області та УКР ГУ МВС України в Харківській області.

Наказом ГУ МВС України в Харківській області № 589 о/с від 02.07.2014 року ОСОБА_6 звільнено, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. «ж» ст. 64 (за власним бажанням).

Таким чином, на момент окупації Кримського півострову та виникнення збройного конфлікту на території України ОСОБА_6 проходив службу в складі органів внутрішніх справ України та був достеменно обізнаний із зазначеними вище обставинами.

Відповідно до діючого на той час законодавства України, а саме положень ст. 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-XII (у редакції станом на 08.05.2014), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно з п. «ж» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою КМУ № 114 від 29.07.1991 року, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

ОСОБА_6 02.07.2014 року звільнений у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), оскільки на момент звільнення з органів внутрішніх справ не досяг граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатний до військової служби.

Служачи в органах внутрішніх справ з 2007 року, ОСОБА_6 був обізнаний як із відповідними завданнями правоохоронних органів та, будучи особою середнього начальницького складу у званні «капітан міліції», в силу рівня освіти та життєвого досвіду, в достатній мірі розумів, що звільняючись з ГУ МВС України в Харківській області, він, як громадянин України, офіцер запасу та особа, яка склала присягу на вірність народу України, не повинен вчиняти дій на шкоду основам національної безпеки.

Під час окупації РФ Кримського півострову, громадянин України ОСОБА_6 , маючи стійкий, виниклий за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, умисел, направлений на вчинення державної зради, будучи колишнім працівником органів внутрішніх справ України, капітаном запасу Збройних сил України, володіючи достатнім рівнем освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів окупації суверенної території України - АДРЕСА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.01.2016 року, прибув на вказану вище тимчасово окуповану територію України.

Так, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.01.2016 року, реалізовуючи свій злочинний умисел, із власної ініціативи, добровільно, у період збройного конфлікту, вступивши в контакт з невстановленими представниками РФ з наміром перейти на бік ворога, вчинив умисні дії на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, що виразилися в переході на бік ворога у період збройного конфлікту шляхом зайняття посади начальника відділу поліції № 2 «Лівадійський» МВС РФ по м. Ялта та подальшого виконання функцій у незаконно утвореному правоохоронному органі держави-окупанта.

До обов`язків ОСОБА_6 на посаді, так званого «начальника відділу поліції №2 «Лівадійський» МВС РФ по м. Ялта» входило: відповідальність за виконання покладених на структурний підрозділ задач; організація діяльності відділу, координація діяльності його структурних підрозділів; реалізація державних програм РФ, в частині, яка стосується органів внутрішніх справ; в межах своєї компетенції забезпечення участі особового складу в заходах з протидії тероризму та екстремізму, мобілізаційній політиці РФ; здійснення повноважень начальника органу дізнання і органу внутрішніх справ, уповноваженого здійснювати оперативно-розшукові заходи.

Враховуючи зазначенні обставини, 25.04.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України.

Викладені обставини та повідомлена ОСОБА_6 підозра підтверджується сукупністю доказів, отриманих у ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, у тому числі: копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, який підтверджує громадянство ОСОБА_6 ; копією військового квитка ОСОБА_6 , який вказує на наявність у нього статусу військовозобов`язаного; протоколом огляду від 27.02.2024 року, яким оглянуто відео, розміщене на відеохостингу « YouTube » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому зафіксовано ОСОБА_6 , який дає інтерв`ю як «начальника відділу поліції № 2 «Лівадійський» МВС РФ по м. Ялта»; копією документів ОСОБА_6 щодо проходження ним служби в органах МВС України, а саме: послужним списком ОСОБА_6 ; витягом із наказу ГУ МВС в Харківській області від 02.-7.2014 № 216 о/с; рапортом ОСОБА_6 від 24.06.2014 року; повідомленням про звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_6 у запас. Зазначені документи підтверджують факт проходження ОСОБА_6 служби в органах внутрішніх справ, обставини проходження служби та звільнення, перебування ОСОБА_6 у запасі; протоколом огляду від 26.03.2024 року, відповідно до якого, у засобах масової інформації ТОТ АР Крим висвітлюється діяльність ОСОБА_6 на посаді «начальника відділу поліції №2 «Лівадійський» МВС РФ по м. Ялта»; протоколом огляду речей та документів від 23.04.2024 року, відповідно до якого, оглянуто документ під назвою «краткий-СПРАВОЧНИК-2016», в якому зазначено, що станом на 23.01.2016 року ОСОБА_6 обіймав посаду «начальника відділу поліції №2 «Лівадійський» МВС РФ по м. Ялта»; протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 24.04.2024 року та протоколами допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 25.04.2024 року. Показання зазначених осіб підтверджують факт виїзду ОСОБА_6 на ТОТ АР Крим та зайняття ним посади «начальника відділу поліції №2 «Лівадійський» МВС РФ по м. Ялта»; висновком експерта № СЕ-19/117-24/5352-ФП від 03.04.2024 року, відповідно до якого, зображення особи, зафіксованої на відео, розміщеному на відеохостингу «YouTube» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 та як «начальник відділу поліції №2 «Лівадійський» МВС РФ по м. Ялта», збігаються із зображенням ОСОБА_6 , тобто, це одна й та ж особа.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, зібрані під час досудового розслідування докази дають підстави вважати, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра є обґрунтованою, зокрема, у контексті практики Європейського суду з прав людини, оскільки існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити інкриміноване їй правопорушення («Нечипорук і Йонкало проти України» (п. 175).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається у день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

На виконання вимог ст. 135 КПК України, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, повідомлення про підозру та повістки на 30.04.2024 року, 01.05.2024 року та 02.05.2024 року про виклик його до слідчого опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», випуск № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 вручено особі із числа його близьких родичів та за допомогою месенджеру Whatsapp направлено на телефонний номер, яким він користується.

Однак, на виклики слідчого підозрюваний ОСОБА_6 систематично не з`являвся, про поважність причин неявки не повідомляв.

На даний час, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, на даний час, підозрюваний переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території АР Крим, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що підтверджується матеріалами оперативного підрозділу.

Таким чином, у зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, 02.05.2024 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Вказані обставини дають підстави стверджувати про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - у випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, злочинні дії ОСОБА_6 встановлені під час досудового розслідування, вказують на їх свідомий і добровільний характер. Так, підозрюваний продовжує протиправну діяльність, направлену на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України, на що вказує сам характер його дій, їх послідовність, тривалість у часі та динаміка розвитку.

Зокрема, ОСОБА_6 на даний час продовжує займати посаду «начальника відділу поліції №2 «Лівадійський» МВС РФ по м. Ялта».

Ці факти вказують на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що у випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, існує ризик продовження ним кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Вищенаведені обставини, а також те, що ОСОБА_6 підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, що виразилося в переході на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України(злочин, який, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років), перебуває на тимчасово окупованій території України, що підтверджується рядом доказів, свідчать про те, що він переховується від органів досудового розслідування та суду, органи досудового розслідування не можуть впливати на його процесуальну поведінку та він продовжує вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам у інший спосіб, ніж обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно останнього не вбачається.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити з підстав, викладених у ньому та зазначив, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, те, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, переховується від органу досудового розслідування і суду, зокрема, останнього було оголошено у розшук, а також може продовжувати вчиняти свою протиправну діяльність.

Захисник ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора та захисника, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 30.01.2024 року.

23 квітня 2024 року в рамках кримінального провадження № 0000025 від 30.01.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, яке опубліковано в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», випуск № 84 ( НОМЕР_4 ) від 25.04.2024 року та 25.04.2024 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім цього, на виконання вимог ст. 135 КПК України, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, повістки на 30.04.2024 року, 01.05.2024 року та02.05.2024 року про виклик його до слідчого управління Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим також опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження № НОМЕР_3 (7744) від 25.04.2024 року та 25.04.2024 року - на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, 02.05.2024 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри, оскільки останні підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана, могла вчинити це правопорушення.

Зазначене прямо узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення, в КПК передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, у тому числі відносяться право на судовий захист та право на оскарження.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)права на справедливий суд.

Статтею 5 Конвенції гарантовано кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Пунктом 4 цієї статті гарантовано право кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20 вказує, що рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників.

За загальним правилом розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, що відповідає зазначеним вимогам Конвенції та іншим міжнародно-правовим актам.

Процедура, передбачена ч. 6 ст. 193 КПК України, є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, слідчий суддя прийшов до висновку про їх наявність з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_6 , який, зокрема, перебуває на тимчасово окупованій території України - АР Крим, не виїхав з неї до теперішнього часу, не з`явився на виклики слідчого, що є достатньою підставою вважати, що ОСОБА_6 переховується на вказаній території від органів досудового розслідування та суду, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої, яке може бути призначене підозрюваному у разі визнання його винуватим, а усвідомлення підозрюваним цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування ризиків, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу учасників провадження, що у даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак, виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК). Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу, строк дії такої ухвали не зазначається.

При цьому, час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 днів - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 днів - тимчасовий арешт заст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 днів - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20.

Відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

При цьому слідчий суддя роз`яснює, що ч. 6 ст. 193 КПК України передбачено, що після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 197, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчої 2 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гадяч, Полтавської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя: