Справа № 308/7531/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/427/24, за апеляційними скаргами: захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 ; ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 13.09.2024 включно, щодо:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України;

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

-2-

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , дію обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 02 (двох) місяців, тобто, до 16.09.2024 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому вони фактично проживають без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не спілкуватися зі свідком ОСОБА_27 .

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , дію обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 02 (двох) місяців, тобто до 16.09.2024 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому вони фактично проживають без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свої паспорти (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; не спілкуватися зі свідком ОСОБА_27 .

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000334 від 29.06.2022, за обвинуваченням: ОСОБА_30 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_31 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_32 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_33 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_34 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України; ОСОБА_35 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_36 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_37 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_38 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвала суду від 16.07.2024 оскаржується в частині продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

-3-

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраного судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , судом враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останнім пред`явлено обвинувачення (зокрема ч. 1 та 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України), оскільки санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а за ч. 1 та 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. Також судом враховано і те, що всі вищезгадані обвинувачені є мешканцями інших областей та зареєстровані поза межами Закарпатської області. Також з огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованих обвинуваченим правопорушень, а також характер та методику розслідування кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, судом констатовано про те, що ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, не відпали та продовжують існувати. З урахуванням, зокрема, даних про особу кожного із обвинувачених, характеру інкримінованих кожному діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, а саме домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання є недоцільними з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам.

В апеляційних скаргах:

- захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт із забороною залишати місце проживання з 22 по 06 год. Стверджує, що обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 307 КК України є сумнівним. Ризики, на які вказує прокурор у клопотанні не підтверджені жодними належними доказами. Крім того, при розгляді клопотання, судом не враховано наявність у ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків, те, що він має дружину, неповнолітню дитину та батьків пенсійного віку, які перебувають на його утриманні. Наявність у ОСОБА_10 офіційного місця проживання дає підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Також судом залишено поза увагою погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , який потребує негайного хірургічного втручання, позаяк у подальшому може призвести до ампутації нижніх кінцівок. Крім того, суд першої інстанції безпідставно не визначив обвинуваченому ОСОБА_10 розмір застави;

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у виді застави. Стверджує, що стороною обвинувачення не долучено жодних нових доказів, які б свідчили про те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, є реальними і наявними. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_11 не має наміру ні переховуватись від суду, ні перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ні впливати на свідка у кримінальному провадженні. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, раніше не судимий, є немолодим за віком, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, його дружина є онкохворою та відповідно потребує допомоги;

-4-

- захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 порушує питання про скасування ухвали суду від 16.07.2024 та обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у тому числі визначити розмір застави. Підозра ОСОБА_12 є необґрунтованою. Ризики на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні не підтверджені доказами та ґрунтуються на припущеннях. ОСОБА_12 перебуває під вартою більше дванадцяти місяців. Ризик переховування ОСОБА_12 від органів досудового розслідування та суду є недоведеним, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, одружений. Рризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні є безпідставним, позаяк свідок у кримінальному провадженні допитаний слідчим суддею та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не існує, оскільки ОСОБА_12 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. У клопотанні належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_12 . Прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави;

- захисник-адвокат ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі визначити розмір застави з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Посилається на те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не є доведеними та ґрунтуються на припущеннях. Обвинувачений перебуває під вартою більше дванадцяти місяців. Ризик переховування ОСОБА_14 від органів досудового розслідування та суду є недоведеним, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Ризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні є безпідставним, позаяк свідок у кримінальному провадженні допитаний слідчим суддею та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не існує, оскільки ОСОБА_14 за місцем проживання характеризується позитивно. У клопотанні належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_14 . Прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави;

- захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченої ОСОБА_15 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави. Важає, що на момент розгляду клопотання відсутні будь-які докази, які би підтверджували неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої. Крім того, у клопотанні прокурора немає доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а обвинувачена вже більше дев`ятнадцяти місяців перебуває під вартою і всі ризики, які слугували підставою для обрання їй запобіжного заходу, відпали. Судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачена ОСОБА_15 має постійне місце проживання, є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. Під час перебування під вартою у обвинуваченої погіршився стан здоров`я, вона неодноразово зверталась до медичної частини зі скаргами на стан здоров`я.

Апеляційні скарги розглядається у відсутності обвинувачених та захисника-адвоката ОСОБА_13 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про

-5-

відкладення розгляду апеляційних скарг від вказаних осіб не надходило, крім того прокурор, захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не заперечували проти розгляду апеляційних скарг у відсутності обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив апеляційні скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 ; ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 , не підлягають до задоволення з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_30 та ОСОБА_38 , а також в частині продовження обов`язків обвинуваченим ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

-6-

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 обвинувачуються, у тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, зокрема санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у свою чергу, ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. До того ж кримінальні правопорушення, передбачені статтями 307, 311 і 317 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення і такі мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть ухилятися від явки до суду та не будуть виконувати процесуальні рішення, а також перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що ризик переховування від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинувачених від суду.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику обґрунтовано віднесено ті обставини, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, в тому числі, до дванадцяти років з конфіскацією майна.

-7-

Колегія суддів уважає, що небезпека переховування обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від суду, є переконливою. Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано і ту обставину, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 зареєстровані поза межами Закарпатської області, що додатково свідчить про можливість перешкоджанню встановлені істини у даному кримінальному провадженні та ризику переховування їх від суду.

Таким чином, колегія суддів констатує, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Крім того, актуальним залишається ризик незаконного впливу на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, з метою зміни ним показань на їх користь, зокрема, будучи на волі обвинувачені зможуть здійснити підкуп чи застосувати насильство щодо нього. При цьому колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про неможливість впливу на вказаного свідка, через що останній допитаний в порядку ст. 225 КПК України, оскільки такі не спростовують того, що залучений до конфіденційного співробітництва свідок, який обвинуваченим добре знайомий, не зможе почувати себе у безпеці у випадку, якщо знатиме, що обвинувачені перебуватимуть на волі.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ризики переховування їх від суду, а також незаконного впливу на свідка, - на даний час не зменшилися й не відпали.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання кримінальному провадженню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

-8-

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження (допит обвинувачених, свідків, експертів тощо, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останні обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів уважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг про можливість визначення обвинуваченим розміру застави не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються вищенаведеним.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів та підстав, які свідчать про те, що запобіжний захід обвинуваченим може бути змінений на більш м`який без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, а також про те, що прокурором не доведено існування будь-яких ризиків того, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Колегія судів не перевіряє доводи захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про безпідставність обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , оскільки суд апеляційної

-9-

інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_45 , зокрема те, що останній має значні проблеми зі здоров`ям, - апеляційний суд вважає такими, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів констатує, що в обвинуваченого та його захисника є право подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_15 про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні й стороною обвинувачення не наведено будь-яких обставин і не надано доказів у підтвердження таких ризиків.

-10-

Аналогічним чином, колегією суддів відхиляються доводи захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_12 не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, оскільки такі не впливають на висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 ; ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 , про те, що стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених у кримінальному провадженні.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, а також незаконно впливати на свідка, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє й апеляційні скарги сторони захисту в частині доводів про особу обвинувачених, які характеризуються з позитивної сторони.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає утриманню їх під вартою.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів контрольного провадження, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинувачених триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги;

-11-

що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 ; ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 , залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2024 щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді