Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

27 серпня 2024 року м. Рівне

Справа № 557/1924/23

Провадження № 11-кп/4815/213/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000242 від 12.09.2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Гощанського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 відповідні обов`язки.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Комунальне підприємство «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, на суму 56463 грн. 63 коп. задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Державного бюджету України витрати, понесені Комунальним підприємством «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради, в сумі 56 463 грн. 63 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Державного бюджету України процесуальні витрати по справі судовий збір за подачу цивільного позову в сумі 2684 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у сумі 7648 грн. 00 коп. в дохід держави.

Продовжено строк запобіжного заходу, застосованого відносно ОСОБА_8 , у виді цілодобового домашнього арешту до дня набрання вироком законної сили, з покладенням відповідних обов`язків (ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2024 року змінено стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово на домашній арешт у певний період доби, з відповідним його продовженням згідно ухвал суду апеляційної інстанції від 14 травня 2024 року, 12 липня 2024 року).

Скасовано арешт на майно, накладений 14.09.2023 ухвалою слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 , 12 вересня 2023 року, приблизно о 09 год. 00 хв., керуючи автомобілем Peugeot Boxer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по лівій смузі руху автодороги Київ-Чоп зі сторони м. Києва у напрямку м. Рівне, поблизу с. Бабин Рівненського району Рівненської області, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, підпункту ґ) пункту 12.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі швидкістю не менше 129…135,6 км/год, що перевищує допустиму на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою (не більше 110 км/год), проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, неправильно її оцінив, в порушення пункту 18.4 Правил дорожнього руху, перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід», на зменшення швидкості руху автомобілем Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом Kogel SNCO 24, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням третьої особи, який рухався по сусідній правій смузі руху, через наявність на даному пішохідному переході пішоходів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перетинали проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху вказаних транспортних засобів, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки автомобіля Peugeot Boxer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та допустив наїзд на них, хоча мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху пішоходів, тобто уникнути наїзду на пішоходів при своєчасному прийнятті мір до реагування.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження, від яких 12 вересня 2023 року вона померла у КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження, від яких 27 вересня 2023 року він помер у КП «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради, а автомобіль Peugeot Boxer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_14 вимог пункту 18.4 Правил дорожнього руху перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікації дій, покликається на незаконність вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосуванням судом закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що в порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України, суд першої інстанції у достатній мірі не врахував тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України , та особи винного, а тому призначене обвинуваченому покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, на думку прокурора, не може бути визнано справедливим, так як негативно впливає на досягнення мети покарання.

Звертає увагу, що при застосуванні судом ст. 75 КК України не наведено переконливих підстав та не в повній мірі враховано суспільно небезпечні наслідки правопорушення, що виразились у загибелі 2 людей.

Просить вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 05.12.2023 року відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286 КК України скасувати в часині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Ухвалити новий вироку стосовно ОСОБА_8 , яким визнати його винним за ч.3 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в залі суду до вступу вироку в законну силу. В решті вирок залишити без зміни.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначає, що аналізуючи апеляційну скаргу прокурора, сторона захисту не вбачає будь-яких доводів, які б свідчили про неврахування судом першої інстанції певних даних, що характеризували б обвинуваченого як особу із негативної сторони, або ж свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без фактичної його ізоляції від суспільства.

Наголошує на суперечливості позиції прокурора у його апеляційній скарзі, оскільки з однієї сторони прокурор погоджується з правомірністю призначення обвинуваченому мінімального покарання у виді рпозбавлення волі на строк 5 років, а з іншої сторони просить змінити таке покарання, шляхом його збільшення до 6 років, без наведення будь яких для того аргументів.

Просить апеляційну скаргу прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 05.12.2023 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника потерпілої, обвинуваченого, його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох людей, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє вирок в цій частині.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст.50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Колегія суддів бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, а також порядок його відбування, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, не одружений, не перебуває на «Д»-обліку у лікаря-нарколога та психіатра, допомагає в утриманні неповнолітніх дітей своєї матері та бабусі похилого віку, те, що взяв на себе зобов`язання виплачувати щомісячно на утримання дітей загиблої ОСОБА_12 з 01.01.2024 до досягнення ними повноліття 100 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку в зв`язку з втратою годувальника, передав кошти в рахунок відшкодування шкоди в сумі 616 400 грн. та взяв на себе зобов`язання в строк до 31.12.2024 сплатити решту суми 183 600 грн., а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію потерпілої сторони щодо призначення несуворого покарання зі звільненням від його відбування з іспитовим строком, дані досудової доповіді органу пробації щодо низького рівня вчинення повторного кримінального правопорушення та можливість виправлення без позбавлення або обмеження волі за умови здійснення з боку органів пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів. З врахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч.3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування основного покарання з іспитовим строком та покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає меті покарання, зазначеної в ст. 50 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

За наведеного, на думку колегії суддів, доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного основного покарання внаслідок м`якості та безпідставності застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України стосовно ОСОБА_8 в апеляційній скарзі сторони обвинувачення не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Колегія суддів вважає такий висновок суду належним чином мотивований та не є явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції в достатній мірі були враховані вимоги ст. 75 КК України та враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини вчинення необережного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання, прийшовши до обґрунтованого висновку про його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням та можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах повного контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання останнього протягом максимального іспитового строку, передбаченого законом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово висловив жаль з приводу вчиненого, зазначив, що не бажав таких наслідків, які настали, щиро жалкує про вчинене, засуджує свої дії, які закарбувались на все життя, співчуває потерпілій, намагатиметься чим зможе виправити ситуацію, що склалася та вказав, що сплачує на корсить потерпілої сторони відповідні платежі, спрямовані на утримання неповнолітніх дітей загиблої ОСОБА_12 , що підтверджується відповідними долученими до матеріалів справи квитанціями і зобов`язується виконувати взяті на себе договірні зобов`язання перед потерпілою стороною та допомогати в подальшому потерпілій в силу своїх можливостей. Сторона захисту звернула увагу, що обвинувачений добровільно сплатив усі присуджені стягнення за вироком суду першої інстанції: судовий збір, процесуальні витрати на проведення судових експертиз, витрати, понесені КП «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради на лікування загиблої неповнолітньої дитини.

Дані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про критичну оцінку обвинуваченим своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації і виразилось у відповідному відшкодуванні завданих злочином збитків, що істотно знижує ступінь суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним діяння.

З огляду на викладене,доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_8 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, при зазначенні прокурором в апеляційній скарзі про правомірність врахування судом першої інстанції вказаних обставин при визначенніпокарання в мінімальній межі санкції частини статті за інкримінований обвинуваченому злочин, і неправильне застосування судом положень ст. 75 КК України відносно останнього, в даному конкретному випадку колегія суддів вважає безпідставними.

За наведеного, колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, встановлені судом першої інстанції, з урахуванням вищезазначених фактів, непоправних наслідків, що настали внаслідок необережного злочину джерелом підвищеної небезпеки, даних про особу обвинуваченого і його встановлену поведінку під час вчинення кримінального правопорушення та посткримінальну поведінку, який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю і готовий нести заслужене покарання та перебуваючи на волі (у випадку відбування покарання без ізоляції від суспільства) бути корисним суспільству, своїй і потерпілої сім`ям, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки такий висновок було зроблено з урахуванням всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням в умовах повного контролю з боку держави є справедливим, пропорційним і співрозмірним заходом примусу ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Вирок суду, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3