Справа № 708/389/24
Номер провадження № 1-кп/708/46/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку в м. Чигирині кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козодуб Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, призваного на строкову військову службу інспектора прикордонної служби 2 категорії-оператора (з протидії) відділення повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам розвідувальної прикордонної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, солдата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан- це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її теритріальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної вліди, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресіїта забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людии і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "про правовий режим воєнного стану", у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2024 року "про введення воєного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Предидента України "Про введення воєнного стану в Україні"" № 2102-ІХ від 24.02.2024 року, на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2024 року почав діяти воєнний стан, строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, 451/2023 від 27.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин: 26.03.2022 року строком на 30 діб; 25.04.2022 року строком на 30 діб; 25.05.2022 року строком на 90 діб; 23.08.2022 року строком ан 90 діб; 21.11.2022 року строком на 90 діб; 19.02.2023 року строком на 90 діб; 20.05.2023 року строком на 90 діб; 18.08.2023 року строком на 90 діб; 16.11.2023 року строком на 90 діб; 14.02.2024 року строком на 90 діб.

10 жовтня 2021 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснено призов ОСОБА_4 на строкову службу у підрозділах Державної прикордонної служби України.

Відповідно до наказу начальника 15 мобільного прикордного загону Державної прикордонної служби України №67-ОС від 23.03.2023 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення 15 мобільного прикордного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наказу начальника 15 мобільного прикордного загону Державної прикордонної служби України № 315-ОС від 10.06.2023 року, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора (з протидії БПС) відділення повітряної розвітки та протидії безпілотним повітряним суднам розвідувальної прикордоної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування.

Згідно п.1 ч.1 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 10.10.2021 року солдат ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і в подальшому почав проходити строкову військову службу, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст.11,16,49 Статуту внутрішньої слцжби Збройних сил України, затвердженого Законом України №548-ХIV від 24.03.1999 року та ст. 1,2,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромномті і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускаючи самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, І ОСОБА_6 , проходячи строкову військову службу у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 09.10.2023 року о 16 год. 00 хв. самовільно залишив пункт постійної дислокації першої прикордонної комендатури швидкого реагування за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 17.10.2023 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи повернувся до пункту постійної дислокації першої прикордонної комендатури швидкого реагування за адресою: АДРЕСА_2 та приступив до виконання службових обов`язків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні злочину визнав частково та дав показання про те,злочин, вчинений ним є малозначним так як він по строковій службі повністю відслужив , але йому не хотіли давати відпустку, на підставі чого він самовільно залишив 09 чи 10 жовтня 2023 року військову частину за сімейними обставинами, а повернувся назад 17.10.2023 року.

У подальшому, обвинувачений відмовився надавати показання у судовому засіданні, скориставшись ст.63 Конституції України.

Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому, така доводиться доказами, дослідженми під час судового розгляду кримінального провадження, а саме:

- Показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , який засвідчив те, що займаючи посаду в 15 мобільному прикорднному загоні ІНФОРМАЦІЯ_3 йому відомо про факт відсутності, без поважних причин, солдата ОСОБА_4 у пункті постійної дислокації підрозділу, розташованого у АДРЕСА_2 , з 09.10.2023 року по 17.10.2023 року, згідно проведеного службового розслдування;

- У судовому заіданні показанями свідка ОСОБА_8 про те, що працюючи начальником відділу кадрів НОМЕР_1 мобільного прикорднного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час проведення однієї із перевірок, було виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 у пункті постійної дислокації підрозділу розташованого у АДРЕСА_2 , поважність причин відсутності з боку ОСОБА_4 надано не було.

- Витягом з ЄРДР № 0000098 від 21.02.2024 року, відповідно до якого до реєстру було внесені відомості про те, що 09.10.2023 року солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , самовільно залишив місце дислокації підрозділів військової частини у АДРЕСА_2 , в умовах воєного стану та у період з 09.10.2023 року по 17.10.2023 року пеербував за межами військової частини , обов`язки військової частини не виконував.

Даний Витяг підтверджує процесуальну правомірність проведення досудового розслідування відповідно до вимог КПК з визнаяенням органу досудового розлсдування, слідчих та прокурорів (а.к.п.69-73);

- Витягом з наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 23 березня 2023 року № 67-ОС, згідно якого зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_4 , призваного на строкову військову службі, зарахованого наказом Адміністрації Державної прикрдоної служби України від 16.03.2023 року № 368-ОС у розпорядження начальника 15 мобільного прикрдонного загону, який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 23 березня 2023 року;

Витягом з наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30 квітня 2023 року № 174-ОС, згідно якого призначено солдата ОСОБА_4 , призваного на строкову військову службу, на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - номера обслуги другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави третього відділу прикрдонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, який перебуває у розпорядженні начальника 15 мобільного прикорднного загону вважаючи його таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 30 квітня 2023 року, згідно із підпунктом 5 пунктом 307 Положення ;

Витягом з наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30 травня 2023 року № 276-ОС, призначено солдата ОСОБА_4 , призваного на строкову військову службу, на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора (з протидії БПС) відділення повітняої розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам розвідувальної прикордоної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування, звівльнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - номера обслуги другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави третього відділу прикрдонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, вважаючи його таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 30 травня 2023 року, згідно із підпунктом 5 пунктом 307 Положення;

Витягом з наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 червня 2023 року № 315-ОС, згідно якого призначено солдата ОСОБА_4 , призваного на строкову військову службу, на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії оператора (з протидії БПС) відділення повітряної розвідки та протидії повітряним суднам розвідувальної прикордоної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора (з протидії БПС) відділення повітняої розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам розвідувальної прикордоної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування, на нижчу посаду, згідно з пунктом 310 Положення , вважаючи його таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 10 червня 2023 року, згідно із підпунктом 5 пунктом 307 Положення (а.к.п.91);

Даними наказами підтверджується статус ОСОБА_4 як військовослужбовця та прослідковується після підвищення його по службі - пониженням його по службі на підставі службової записки коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування від 05.06.2023 року (а.к.п. 88-91-105-108);

- Висновком службового розслідування по факту встановлення 09.10.2023 року відсутності у пункті постійної дислокації першої прикордонної комендатури швидкого реагування (н.п.Суботів) інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора відділення повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам розвідувальної прикордонної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_4 , складеним комісією офіцерів та затвердженого наяальником 15 модільного прикордонного загону ві 21.10.2023 року, за результатами якого комісія дійшла висновків про те, що факт відсутності у період часу з 16 год.00 хв 09.10.2023 року по 17 год.00 хв. 17.10.2023 року у пункті постійної дислокації першої прикордонної комендатури швидкого реагування ( АДРЕСА_2 категорії - оператора відділення повітряної розвідки та протидії безпілотним суднам розвідувальної прикордонної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_4 ( НОМЕР_3 ), викладений у доповідній записці коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування полковника ОСОБА_9 від 12.10.2023 року № 2.1/35306/23-Вн підтвердився.

На момент проведення службового розслідування, станом на 17.10.2023 року солдат ОСОБА_4 повернувся до пункту постійної дислокації першої прикордоної комендатури швидкого реагування (з м.д. н.п. Суботів) Черкаського району Черкаської області.

Даним висновком встановлено, що між умисними неправомірними діями солдата ОСОБА_4 та їх наслідками, є прямий причинний зв`язок.

Також, згідно даного Висновку з додатками до нього, вбачається відсутність поважних причини самовільного залишення військової частини понад три доби солдатом ОСОБА_4 (а.к.п.76-112);

- Витягом з наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13 жовтня 2023 року № 726-ОС, згідно якого виключено з усіх видів забезпечення солдата ОСОБА_4 , призваного на строкову військову службу, на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії оператора (з протидії БПС) відділення повітряної розвідки та протидії повітряним суднам розвідувальної прикордоної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації н.п.Суботів) - як такого , що самовільно залишив місце розташуванняпідрозділу, з 09 жовтня 2023 року та таким, що тимчасово відсутній з 09 жовтня 2023 року згідно з п.18 частини 1 розділу ІІІ Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України.

Даним Витягом з наказу на підставі зібраної інформації підтверджується фіксування саме самовільного залишення військової частини обвинуваченим ОСОБА_4 саме з 09.10.2023 року (а.к.п.92-95,109);

- Доповідною запискою коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування від 18.10.2023 року про прибуття 17.10.2023 року у пункт поствйної дислокації першої прикордонної комендатури швидкого реагування (н.п. Суботів) інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора відділення повітряної розвідки та протидії повітряним суднам розвідувальної прикордоної застависолдата ОСОБА_4 як такого що самовільно залишив пункт постійної дислокації.

Тобто, даною доповідною запискою підтверджено факт та дату прибуття обвинуваченого ОСОБА_4 до військової частини саме 17.10.2023 року після самовільного її залишення останнім (а.к.п.100);

Витягом з наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19 жовтня 2023 року № 743-ОС, згідно якого солдата ОСОБА_4 з 17 жовтня 2023 року поновлено на всі види забезпечення.

Тобто, даний наказ підтверджує те, що саме з 17 жовтня 2023 року - моменту прибуття обвинуваченого ОСОБА_4 до військової частини після самовільного її залишення останнім його було допущено до виконання обов`язків за посадою та поновлено на всі види забезпечення (а.к.п.110);

- Наказом начальника 15 мобільного прикордонного загону про результати службового розслідування від 24.10.2023 року, згідно якого направлено встановленим порядком до Територіального Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві копії висновку та матеріалів службового розслідування для прийняття правового рішення у зв`язку з наявністю в діях солдата ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (а.к.п.104).

Таким чином, з вищенаведених доказів вбачається, що доводи обвинуваченого щодо самовільного залишення військової частини з поважних причин, є неспроможними та вважає обвинувачення доведеним.

Відтак, суд розцінює показання обвинуваченого щодо інкримінованого йому злочину такими, що направлені на уникнення ним кримінальної відповідальності, оскільки вони також спростовуються сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів провадження, які зазначені вище, зокрема, й показання свідків, та у своєму взаємозв`язку, сукупності, безсумнівно доводять його винуватість.

Так, об`єктом злочину є установлений порядок проходження військової служби, який зобов`язує військовослужбовців строкової служби постійно перебувати в розташуванні військової частини чи місця служби, а офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців за контрактом - у службовий час і не залишати їх без дозволу відповідного начальника.

З урахуванням викладеного, суд констатує доведеність винуватості обвинуваченого «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» та доходить висновку, що умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Наведені докази винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення є взаємопов`язаними, такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь негативних наслідків, віднесення його до категорії тяжких злочинів, враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, на спецобліках не перебуває, за місцем служби характеризується досить негативно, зокрема, як недисциплінована особа, та бере до уваги, що останній самостійно повернувся до розташування військової частини.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд не визнає щире каяття, оскільки воно не знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, однак, визнає активне сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування .

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.ст.65-67 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Суд зазначає, що на території України триває воєнний стан, а обвинувачений, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, зобов`язаний був непорушно дотримуватися Конституції Україниі законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свої навички і майстерність, а також твердо знати й зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно перебувати у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника).

На переконання суду, протиправна поведінка обвинуваченого суттєво знижує рівень військової дисципліни та боєготовність Збройних Сил України, що в умовах сьогодення є критично неприпустимим, а тому уникнення обвинуваченим покарання фактично сформує негативну думку інших військовослужбовців, відповідно до якої ухилення від виконання покладених на військовослужбовця обов`язків під час воєнного стану не призводить до адекватного скоєному покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, безальтернативний характер санкції ч. 5 ст. 407 КК, а також наведені вище дані про особу обвинуваченого, та призначає йому покарання в межах санкції, передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі на мінімальний його строк.

Саме таке покарання є справедливим і достатнім для досягнення цілей покарання, визначенихст. 50 КК України,буде співрозмірним і достатнім для запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При цьому суд виходить із того, що самовільне залишення військової частини або місця служби, вчинені в умовах воєнного стану передбачають виключно один вид покарання позбавлення волі, навіть якщо особа згодом добровільно повернулась.

Разом із цим суд не застосовує положення статей 69 або 75 КК щодо призначення більш м`якого покарання або звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки Законом від 13.12.2022 № 2839-IX, який набрав чинності 27.01.2023, внесено зміни до вказаних статей, які прямо забороняють їх застосування до випадків засудження за кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 407 КК, вчинені в умовах воєнного стану.

Призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі саме на строк 5 років, передбачений санкцією ч.5 ст.407 КК України, на думку суду є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим так і іншими військовослужбовцями, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби, а призначене покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов по кримінальному провадженню заявлено не було.

Запобіжний захід обвинуваченому на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався, підстав для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається, а тому, до вступу вироку в законну силу, запобіжний захід - не обирати, де строк відбування покарання слід обчислювати з дня взяття ОСОБА_4 під варту після звернення вироку до виконання.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років.

Строк відбування покарання обчислювати з дня взяття ОСОБА_4 під варту після звернення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1