ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/2150//21 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1732/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.296 КК України
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

обвинувачений - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняз а апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2024 року стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з базовою загально-середньою освітою, студент ХКК ХНУМТ, група А-21, курс НОМЕР_1 , стаціонар, не одружений, зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , раніш не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

В силу ст.ст. 75, 104 КК України від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на засудженого у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Харкова, громадянка України, не заміжня, не працює, з базовою загально - середньою освітою, зареєстрована: АДРЕСА_3 , фактично мешкає: АДРЕСА_4 , раніше не судима,

засуджена за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на засуджену у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Харкова, громадянка України, заміжня, з повною освітою загальна середня, заміжня, має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована: АДРЕСА_5 , мешкає: АДРЕСА_6 , раніш не судима,

засуджена за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

В силу ст. ст. 75, 104 КК України від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на засуджену у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Харкова, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, працює КП «Салтівське трамвайне депо», електрослюсар, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_7 , раніш не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

В силу ст. ст. 75, 104 КК України від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на засудженого у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м. Харкова, громадянин України, не одружений, з професійно-технічною освітою, не працює, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_8 , раніш не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на засудженого у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, 28 серпня 2020 року приблизно о 20:00, неповнолітній ОСОБА_11 разом із своїми знайомими, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , неповнолітнім ОСОБА_14 , неповнолітньою ОСОБА_17 знаходився на громадському пляжі за адресою: АДРЕСА_9 , де неповнолітній ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , використовуючи надуманий привід, розв`язали конфлікт із малознайомим ОСОБА_18 , який є інвалідом ІІІ групи. Неповнолітній ОСОБА_11 , діючи згідно спільного злочинного умислу, спрямованого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з хуліганських спонукань, не звертаючи увагу на інших відвідувачів пляжу, проявляючи особливу зухвалість наніс не менше двох ударів кулаком правої руки та ногою в голову ОСОБА_18 та кинув ОСОБА_18 на пісок, чим спричинив потерпілому фізичний біль. Після зауважень відвідувачів пляжу, які повідомили про свій намір викликати поліцію, неповнолітній ОСОБА_11 , неповнолітня ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , неповнолітній ОСОБА_14 разом із потерпілим ОСОБА_18 перейшли через проїжджу частину вул. Гер. Праці м. Харкова у лісосмугу, розташовану неподалік від ТРЦ «Караван» по вул. Гер. Праці 7. У лісосмузі неповнолітній ОСОБА_11 , продовжуючи свої хуліганські дії, наніс ще один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_18 від якого потерпілий впав на землю на спину і знаходячись в лежачому та безпорадному стані, не міг оказувати спротив діям нападників, а неповнолітній ОСОБА_11 наніс ще не менше двох ударів ногами по різних частинах тіла потерпілого ОСОБА_18 , який лежав на землі.

У цей час, до лежачого ОСОБА_18 підійшов ОСОБА_13 , який маючи злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з хуліганських спонукань в групі з ОСОБА_12 , неповнолітнім ОСОБА_11 , неповнолітнім ОСОБА_14 , неповнолітньою ОСОБА_17 бажаючи продемонструвати своє явне нехтування існуючими правилами та нормами поведінки у суспільстві, прагнучи самоствердитись за рахунок приниження інших осіб і проявляючи особливу зухвалість, безпричинно наніс не менше трьох ударів ногами та руками по різних частинах тіла та голові потерпілого. Незважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_18 є інвалідом 3-ї групи, знаходився в безпорадному стані та просив припинити його побиття, в цей час ОСОБА_12 , неповнолітня ОСОБА_17 та неповнолітній ОСОБА_14 діючи спільно з ОСОБА_13 та неповнолітнім ОСОБА_11 , підійшли до ОСОБА_18 та продовжили наносити по черзі удари ногами та руками по різних частинах тіла та голові потерпілого ОСОБА_18 , при цьому у неповнолітньої ОСОБА_17 та ОСОБА_12 на кулаку був намотаний залізний ланцюг від жіночої сумки, яким вони по черзі наносили удари потерпілому.

Хуліганські дії неповнолітнього ОСОБА_11 , неповнолітньої ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , неповнолітнього ОСОБА_14 тривали не менше однієї години, на протязі якої вони ображали ОСОБА_18 нецензурною лайкою, принижували його честь та гідність та нанесли йому не менше 15 ударів кулаками та ногами по голові, тулубу, спині та кінцівках.

Внаслідок хуліганських дій неповнолітнього ОСОБА_11 , неповнолітньої ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та неповнолітнього ОСОБА_14 , потерпілому ОСОБА_18 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-3531/20 від 04.12.2020 спричинені синці: в лобній ділянці ліворуч, в ділянці нижньої повіки лівого ока, в ділянці лівої вушної раковини по передній і задній поверхні, по задній поверхні правої вушної раковини у верхньому та нижньому полюсі, в ділянці проекції остистих відростків 1, 2, 6, 7 грудних хребців, в ділянці проекції нижнього кута лівої лопатки, в проекції лівого плечового суглоба по його зовнішній поверхні; садна в проекції лівого ліктьового суглоба в ділянці лівого ліктьового відростка по розгинальній поверхні лівого передпліччя на рівні верхньої третини, на згинальних поверхнях лівого передпліччя в середній третині; крововилив під з`єднувальну оболонку лівого ока донизу назовні від райдужної оболонки, які є легкими тілесними ушкодженнями.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просять вирок скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок скасувати. Вирішити питання щодо правильного визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого він звинувачується, з ст. 296 КК України на ст. 125 КК України. Звільнити його від кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України закрити.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить вирок скасувати. Вирішити питання щодо правильного визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого він звинувачується, з ст. 296 КК України на ст. 125 КК України. Звільнити його від кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України закрити.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до прийняття судом невмотивованого, незаконного та необґрунтованого рішення. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_12 закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, якщо не доведено, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом положень статей 84, 85, 86, 87 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається із змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оцінив кожний із доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, зокрема подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Що стосується апеляційних вимог сторони захисту щодо направлення на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи встановлені фактичні обставини суд першої інстанції послався на показання свідків та документи, якими у повному обсязі підтверджуються встановлені фактичні обставини вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Трубілінаю (дошлюбне прізвище: ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 дій спрямованих на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.

Як вбачається з вироку суду (т. 3 а. с. 127 - 132) обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 (дошлюбне прізвище: ОСОБА_19 ), ОСОБА_14 , ОСОБА_13 не визнали себе винними у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України

Проте, не дивлячись на раніше зазначену позицію обвинувачених їх вина у вчиненому повністю підтверджується дослідженими у суді та наведеними у вироку доказами.

Так, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини підтверджується інформацією, що міститься у наступних документах:

- висновком фахівця з питань судово - медичної експертизи №956-2020 від 31.08.2020 (т. 2 а. с. 61 - 62);

- речовими доказами фотокартками ОСОБА_18 у кількості 10 шт. наданими представником потерпілого ОСОБА_20 , долученими до кримінального провадження згідно постанови дізнавача від 08.10.2020р., (т.2 а.с.63-65);

- заяві ОСОБА_18 про вчинення кримінального правопорушення вх. № 40334 від 28.08.2020 (т. 2 а. с. 66);

- протоколі слідчого експерименту від 23.11.2020 з додатками (т. 2 а. с. 68 - 78);

- висновку судово - медичної експертизи №09-3531/20 від 04.12.2020 (т. 2 а. с. 79 - 80);

- повідомленні КНП ХОА «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» вих.№01-06/А від 06.01.2021 про надходження до служби «103» 28.08.2020 о 21.47 виклику до ОСОБА_18 та карткою виклику (т. 2 а. с. 83, 84);

- протоколі слідчого експерименту від 23.11.2020 з додатками (т. 2 а. с. 85 - 98);

- протоколі огляду DVD-диску від 07.12.2020 на якому міститься відеозапис з мобільного телефону від 28.08.2020 (т .2 а. с. 99);

- речовим доказом DVD-диском, долученим до кримінального провадження згідно постанови дізнавача від 07.12.2020 (т. 2 а. с. 100, 101);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.12.2020 з довідкою (т. 2 а. с. 129 - 130, 131);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.12.2020 з довідкою (т. 2 а. с. 132 - 133, 134);

- протоколі слідчого експерименту від 21.12.2020 зафіксованого відеозаписом на DVD-диску (т. 2 а. с. 135 - 138, 139).

Крім того, вказані обставини як узгоджуються між собою так і повністю підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_18 ,свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які були допитані в суді першої інстанції.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів розцінює позицію апелянтів, як спосіб уникнути обвинуваченими відповідальності за скоєне.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що не визнання обвинуваченими своєї вини, у вчиненні ними кримінального злочину слід розцінювати як спосіб захисту з метою уникнути покарання.

Сторона захисту в апеляційних скаргах зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки всі докази кримінального провадження у справі покладені в основу обвинувального вироку є недопустимими та отримані в незаконний спосіб.

Однак, ці твердження також не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження та спростовуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, отриманими відповідно до приписів КПК України, та які судом, відповідно до приписів ст. 85, 86 КПК України, визнані належними та допустимими доказами.

Що стосується апеляційних вимог сторони захисту щодо визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення з ст. 296 КК України на ст. 125 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності з а ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції врахував, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Доводи сторони захисту, що свої протиправні дії обвинувачені вчинили з інших мотивів, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки насильницькі дії обвинувачених, такі як його побиття на пляжі, в присутності відпочиваючих, та продовження у лісі, спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у виді синців, саден крововиливів, свідчить про особливу зухвалість дій обвинувачених, тобто про ознаку грубого порушення саме громадського порядку.

Враховуючи, що зазначені обставини не були спростовані іншими доказами, апеляційний суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинувачених.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім обставинам справи та обґрунтовано кваліфікував дії обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, вивчивши та перевіривши апеляційні доводи апелянтів, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто повно, всебічно та об`єктивно, наданим сторонами доказам дана належна правова оцінка та по справі постановлено законне й обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. 405, 407, 408,409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2024 року стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді