УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003107 від 28.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 307, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.ч. 1,2 ст. 320 КК України

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003107 від 28.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 307, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.ч. 1,2 ст. 320 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000732 від 07.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч.ч. 1, 2 ст. 320 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відшукання і вилучення предметів, а також інших речей, які мають значення для досудового розслідування та в подальшому можуть бути використані як доказ під час судового розгляду 31.08.2024 старшим слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києві проведено обшук в автомобілі RENO SANDERO, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , де виявлено 2 копії та один оригінал листків призначень № 2336 на ім`я ОСОБА_5 на 3 аркушах, та автомобіль RENO SANDERO, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з ключем запалення.

31.08.2024 вилучені речі, предмети та документи після проведення обшуку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, який самостійно або в сукупності з іншими доказами мають суттєве значення для документування протиправної діяльності вказаних вище осіб та встановлення істини по даному кримінальному провадженню.

Як зазначає прокурор в клопотанні, наразі, в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно, з метою збереження речового доказу.

В судове засідання прокурор не з`явився будучи належним чином повідомлений.

Від представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , надійшла заява у якій остання просила розглянути клопотання за її відсутності та відмовити у його задоволенні.

Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Слідчою суддею встановлено, що Слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000732 від 07.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч.ч. 1, 2 ст. 320 КК України.

31.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2024, проведено обшук в автомобілі RENO SANDERO, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , де виявлено 2 копії та один оригінал листків призначень № 2336 на ім`я ОСОБА_5 на 3 аркушах, та автомобіль RENO SANDERO, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з ключем запалення, які 31.08.2024 постановою слідчого визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Аналіз матеріалів клопотання дозволяє стверджувати про належний рівень обґрунтованості тверджень прокурора про те, що має місце вчинення кримінального правопорушення необхідного ступеня тяжкості.

Прокурор заявляє метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак належить врахувати положення ч. 11 ст. 170 КПК України, відповідно до якої заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а також ч. 4 ст. 173 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Вказані обставини, разом із розумністю та співрозмірністю обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя оцінюватиме за допомогою критеріїв, що випрацювані практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Усталена практика ЄСПЛ свідчить, що правомірність втручання у здійснення права власності з боку держави оцінюється з урахуванням того, що таке втручання повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Поняття загального (суспільного) інтересу, якому слугувало втручання у право власності під час кримінального провадження, ЄСПЛ пов`язує із видом застосованого заходу обмеження або позбавлення права власності та використовує його у тісному взаємозв`язку з поняттям правомірної мети застосування відповідного заходу. У п. 188 рішення ЄСПЛ по справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) вказано, що накладення арешту на речові докази може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому слідчий суддя, дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали кримінального провадження не знаходить у висновках органу досудового розслідування та слідчого при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно у вигляді листків призначень № 2336 на ім`я ОСОБА_5 на 3 аркушах, з огляду на правовому кваліфікацію кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється досудове розслідування.

В той же час, в іншій частині клопотання слід відмовити, оскільки як вбачається із матеріалів клопотання автомобіль RENO SANDERO, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , яка не є ані свідком, ані підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, відтак прокурором не доведено доцільності обмеження її права власності, шляхом арешту належного їй майна.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 168, 170-173, 309, 395, частиною другою статті 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 31.08.2024 під час обшуку автомобіля RENO SANDERO, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме на:

-2 копії та один оригінал листків призначень № 2336 на ім`я ОСОБА_5 на 3 аркушах із забороною користування та розпорядження.

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_1