233 № 233/3909/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202 від 23 травня 2024 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Фрунзе Слов`яносербського району Луганської області, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого за договором у приватної особи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 14 грудня 1999 року Кам`янобродським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 140, ст. 45 КК України (в редакції 1960 р.) до позбавлення волі строком на 2 роки з іспитовим строком на 1 рік; 2) 25 червня 2001 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 140, ч.2 ст. 141, ч.3 ст. 142, ч.1 ст. 145, ст.ст. 44, 43, 42 КК України (в редакції 1960 р.) до 3 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна; 3) 21 червня 2005 року Кам`янобрідським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ст. 304, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 4) 07 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 309, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 20 листопада 2014 року на підставі ухвали Марківського районного суду Луганської області від 13 листопада 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 день;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з підстав, викладених у письмовому клопотанні, обґрунтовуючи, це тим, що ризики, які існували при обранні такого виду запобіжного заходу раніше до теперішнього часу не зникли і продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 підтримала позицію обвинуваченого та заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання учасників провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 14 вересня 2024 року включно.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, тобто до 14 вересня 2024 року, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 , дійшов висновку про доцільність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не даючи при цьому оцінки зібраним доказам, та беручі до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_5 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з огляду на суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі від 9 до 12 років, та наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування. Також, обґрунтовуючи існування вищевказаного ризику, суд звертає увагу, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачені можуть ухилитись від слідства. Також враховуючи те, що с. Іллінівка Краматорського району Донецької області, де на теперішній час проживає ОСОБА_5 , знаходиться у безпосередній близькості до тимчасово неконтрольованої окупованої території України, обвинувачений може з великою вірогідністю у короткий проміжок часу змінити місце свого проживання та переховуватись на тимчасово окупованій території, через що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з гриманням під вартою, не може запобігти цьому ризику;

- незаконно впливати на свідка ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може чинити на нього тиск, спробувавши переконати, залякати або домовитися про надання неправдивих свідчень на свою користь, що може істотно вплинути на хід судового розгляду провадження, тому як, вказаний свідок на теперішній час не допитаний у судовому засіданні. Ризик незаконного впливу на свідка залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідка існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 ніде офіційно не працевлаштований, на життя заробляє тимчасовими заробітками, раніше неодноразово судимий, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став.

Крім того, зазначені ризики, на думку суду, посилюються через введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

При продовженні запобіжного заходу судом враховано також особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_5 є працездатним, не працює, неодружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліках у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання посередньо, раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

За таких обставин, суд вважає, що обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.

Враховуючи, що на даний час не відпали, а є дійсними та триваючими ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що на даний час виключає можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності встановлених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на теперішній час не встановлено.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та вимог ст. 183 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, задоволенню не підлягає.

З урахуванням положень ч.4 ст. 183 КПК України, зокрема обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину із застосуванням насильства, відсутні підстави для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-199 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_9 про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Фрунзе Слов`яносербського району Луганської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 03 листопада 2024 року включно, в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, - відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Вручити копію цієї ухвали учасникам негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя