Справа № 489/2803/21
Провадження № 1-кп/489/971/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

09 грудня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000370 від 30.12.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Братське Братського району Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, на даний час офіційно не працевлаштованого, на момент вчинення кримінального правопорушення працюючого старшим майстром виробничої дільниці № 11 агрегатного цеху № 50 ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 ,

встановив:

30.12.2020 близько 06:50 годин в м. Миколаєві ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Lexus RX 350», р.н. НОМЕР_1 , рухався в темний час доби по асфальтованій проїзній частині просп. Богоявленського, що має по дві смуги руху в кожному напрямку, яка освітлювалась штучним міським електроосвітленням, у крайній лівій смузі в напрямку від вул. Авангардної до вул. Театральної зі швидкістю 67,6-73,3 км/год.

В той же час, на перехресті просп. Богоявленського та вул. Південної по нерегульованому пішохідному переходу, що розміщувався безпосередньої на проїзній частині просп. Богоявленського, рухався пішохід ОСОБА_6 зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Lexus RX 350», р.н. НОМЕР_1 .

Під час руху на вказаній ділянці дороги водій автомобіля «Lexus RX 350», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , грубо порушуючи вимоги пунктів 2.3.«б», 18.1, 12.3 ПДР, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, не стежив за її змінами, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати та мав таку можливість, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу під час виявлення небезпеки для руху на автодорозі у вигляді пішохода, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилися пішоходи, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода та небезпека, внаслідок чого здійснив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 був госпіталізований з тілесними ушкодженнями до лікарні швидкої медичної допомоги міста Миколаєва, де від отриманих в результаті ДТП травм помер.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення ОСОБА_3 вимог пунктів, 181, 12.3 ПДР України.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за клопотанням прокурора та згодою учасників судового провадження, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та потерпілої, а також дослідженням висновку експерта, яким була встановлена швидкість руху транспортного засобу в момент ДТП, а також документів, що характеризують особу обвинуваченого та підтверджують факт відшкодування ним заподіяної шкоди. При цьому, суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно 30.12.2020 близько 06:45 годин в м. Миколаєві він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Lexus RX 350», р.н. НОМЕР_1 , рухався в темний час доби по асфальтованій проїзній частині просп. Богоявленського, що має по дві смуги руху в кожному напрямку, яка освітлювалась штучним міським електроосвітленням, у крайній лівій смузі в напрямку від вул. Авангардної до вул. Театральної та на перехресті просп. Богоявленського та вул. Південної на нерегульованому пішохідному переході, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Точну швидкість руху транспортного засобу в момент наїзду він вказати не може, але за його суб`єктивною думкою вважав, що швидкість могла бути меншою, ніж вказана в обвинувальному акті та висновку експерта. При цьому, будь-яких зауважень з приводу проведених експертом розрахунків для встановлення швидкості його руху він не має. Також погоджується з тим, що на момент ДТП обрана ним швидкість руху не забезпечувала йому можливості вжити своєчасних заходів для зупинки транспортного засобу з метою уникнення наїзду на пішохода. Після наїзду він зупинився та виявив, що пішохід отримав тілесні ушкодження, з якими в подальшому був доставлений до лікарні, де від отриманих травм помер. У вчиненому ОСОБА_3 щиро розкаявся, засудив свої дії, зазначив про наявність жалю за вчинене, вказав, що повністю відшкодував потерплій у кримінальному провадженні заподіяну його діями шкоду, а також попросив вибачення у потерпілої. Також вказав, що згоден з вартістю проведених у кримінальному провадженні судових експертиз.

Потерпіла ОСОБА_5 надала суду показання про те, що обставини дорожньо-транспортної пригоди їй невідомі, оскільки про смерть чоловіка вона дізналася наступного дня. При цьому вказала, що після скоєння вказаного злочину обвинувачений повністю сплатив вартість лікування її чоловіка, а також відшкодував їй понесені витрати на поховання ОСОБА_6 . На даний час вона не має до нього будь-яких претензій морального та морального характеру, оскільки він попросив у неї вибачення та щиро розкаявся у вчиненому. Просила не призначати обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, а також не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки посвідчення водія необхідне йому для утримання сім`ї.

З висновку експерта № КСЕ19/115-21/4199 від 23.04.2021 слідує, що автомобіль «Lexus RX 350», р.н. НОМЕР_1 , на наданому на експертизу відеозаписі «РІСТ7613» в період часу відеозапису з 0:02:15 по 0:02:38 рухався зі швидкістю 67,6224 - 73,2576 км/год.

З платіжних доручень та квитанцій від 09.01.2021 та 15.01.2021 слідує, що ОСОБА_7 здійснював перекази грошових коштів на користь ОСОБА_5 на загальну суму 20100,50 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до тяжких злочинів, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює неофіційно, лікування у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не проходив, на обліку не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке полягає у тому, що останній повністю визнав свою вину у скоєному, засудив свої дії, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, попросив вибачення у потерпілої; а також добровільне відшкодування завданої потерпілій в кримінальному провадженні шкоди, що підтверджується потерпілою про те, що обвинувачений відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим вона не має до нього будь-яких претензій, а також платіжними дорученнями про перерахування їй грошових коштів.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, характеризується виключно позитивно, одружений та має на утриманні малолітню дитину, його щирого каяття та негативного ставлення до вчиненого, засудження свого діяння, наявності обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілої, які просили призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнити від його відбування з випробуванням, а також не позбавляючи його права керування (просила потерпіла), суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами, та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, висновки суду про можливість призначення обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами та звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням ґрунтуються, серед іншого, також з урахуванням думки потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_3 покарання без ізоляції від суспільства та без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, суд врахував, що обвинувачений на даний час офіційно не працює, у зв`язку з чим не має стабільного постійного джерела доходу. Натомість використання ним посвідчення водія є необхідним для заробітку та утримання сім`ї, що має суттєве значення в умовах воєнного стану в державі через збройну агресію рф проти України, під час якої особи зазначають обмежень щодо можливості офіційного працевлаштування через руйнування країною-агресором підприємств, установ та організацій різних форм власності. У свою чергу, позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами позбавить його можливості утримувати сім`ю, зокрема малолітню дитину, та покладатиме на нього надмірний тягар від призначення вказаного додаткового покарання.

Також, зазначена позиція суду щодо врахування думки потерпілої при призначенні обвинуваченому покарання узгоджується з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 641/5714/19, згідно з якими «апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі саме у розмірі 3 роки 6 місяців, своє рішення належним чином не вмотивував та при цьому не врахував всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, у тому числі думку потерпілого, якому відшкодовано матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі і який просив не позбавляти волі обвинуваченого, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований і має за місцем роботи виключно позитивні характеристики».

Також право суду призначати покарання на власний розсуд, зокрема без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений та має на утриманні малолітню дитину, характеризується виключно позитивно, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та відшкодував заподіяну шкоду потерпілій, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28.01.2021 у справі № 490/9399/20, підлягають скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 09.12.2024.

Речові докази:

- автомобіль «Lexus RX 350», р.н. НОМЕР_1 - залишити у володільця ОСОБА_3 ;

- цифровий носій інформації - карту пам`яті «Samsung» - залишити в матеріалах судового провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 9157 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят сім) грн 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз в сумі 5148 (п`ять тисяч сто сорок вісім) грн 30 копійок.

Після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28.01.2021 у справі № 490/9399/20, - скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1