Номер провадження: 11-сс/813/1506/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000996 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та накладено арешт на речі вилучені під час проведення обшуку транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY» 12.04.2024.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що арешт необхідний з метою збереження речових доказів по яким у подальшому може бути призначена експертиза.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 не є підозрюваним по даному кримінальному провадженні.

Вилучене майно не відповідає категорії речових доказів.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Прокурор ОСОБА_9 будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак до початку судового розгляду подав клопотання про розгляд без його участі, а тому у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 та ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що на теперішній час слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000996 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, маючи умисел на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, діючи із корисливих мотивів, добре розуміючи порядок перетину та недоторканість державного кордону України, метою якої є незаконне переправлення осіб через державний кордон України та шляхом поширення інформації, залучила ОСОБА_11 підшукувати осіб, яким тимчасово обмежено право на виїзд з України у відповідності до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у період воєнного стану, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за №64/2022.

Так, у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, але не пізніше 06.02.2024, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою домовленістю із ОСОБА_10 , запропонував громадянину ОСОБА_12 незаконно переправити його через державний кордон України, призначивши зустріч за участі ОСОБА_10 для обговорення організаційних питань з цього приводу, зауваживши, що для подальшої допомоги ОСОБА_12 необхідно буде під час зустрічі надати грошові кошти у розмірі 500 доларів США, у якості завдатку.

Надалі ОСОБА_10 , керуючись корисливим мотивом спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, усвідомлюючи вимоги законодавства щодо порядку перетинання державного кордону України громадянами України чоловічої статі (військовозобов`язаними), 06.02.2024 близько 15 год. 30 хв., перебуваючи неподалік магазину «Обжора», що за адресою: АДРЕСА_1 , під час зустрічі із ОСОБА_12 , за участі ОСОБА_11 , запропонувала ОСОБА_12 за грошову винагороду в розмірі 11000 доларів США незаконно переправити його через державний кордон України.

При цьому, під час розмови, ОСОБА_10 детально роз`яснила ОСОБА_12 , план дій, які необхідно виконати для незаконного перетину державного кордону України, пообіцявши допомогти у незаконному переправленні через державний кордон України, здійснити керівництво такими діями, сприяти їх вчиненню порадами та вказівками, а також вжити заходів щодо усунення перешкод у перетині державного кордону.

Зокрема, ОСОБА_10 запевнила ОСОБА_12 у тому, що може здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України шляхом виготовлення офіційних документів (яких саме не зазначила) та здійснення в подальшому виїзду через державний кордон України в якості особи, яка його супроводжує, у встановленому пункті пропуску. Під час зустрічі, ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 500 доларів США, у якості завдатку.

Згодом, 13.02.2024 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , зателефонував ОСОБА_12 та повідомив про необхідність збільшення суми завдатку для виготовлення офіційних документів, що стануть підставою для виїзду за кордон, у зв`язку зі зміною осіб, які здійснювали їх виготовлення.

Так, 17.02.2024 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , зустрівся із ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , де останній передав ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 200 доларів США (для збільшення розміру залогу).

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керуючись корисливим мотивом спрямованим на незаконне збагачення, 28.03.2024 о 15:46 год. ОСОБА_10 зателефонувала ОСОБА_12 та повідомила про необхідність збільшення залогу, тобто надання ще 5800 доларів США, причину такого рішення не вказавши. Зустрівшись із ОСОБА_12 29.03.2024 року, близько 09:30 годин, за адресою: АДРЕСА_3 , біля супермаркету «Таврія В», ОСОБА_10 додатково запевнила ОСОБА_12 , що допоможе останньому незаконно перетнути державний кордон України. ОСОБА_12 передав ОСОБА_10 імітаційні грошові кошти, а саме 58 банкнот номіналом 100 доларів США, як завдаток за незаконну винагороду за здійснення незаконного переправлення цих осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, які полягали в здійсненні виїзду через державний кордон України в якості особи, яка їх супроводжує, у встановленому пункті пропуску. Однак довести до завершення свій задум ОСОБА_10 не встигла, у зв`язку із тим, що була затримана в порядку ст. 208 КПК України.

На виконання доручення слідчого №60/СВ-135 від 12.02.2024 про проведення слідчих (розшукових) дій, в рамках кримінального провадження від 02.02.2024 №000195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України співробітниками відділу ВВБ по 26 прикордонному загону ГВВВБ «Південь» ДПС України додатково встановлено, що до кримінально правопорушення ймовірно причетний громадянин України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: АДРЕСА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 , паспорт громадянина України серія КК №714946, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_1 , тел.: НОМЕР_2 .

Окрім того, в ході проведення розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_7 має зареєстрований на своє ім`я ТЗ марки «TOYOTA CAMRY», 2003 р.в., сірого кольору, VIN: НОМЕР_3 , д/з НОМЕР_4 та у користуванні ТЗ марки «CHERY TIGGO», 2008 р.в., чорного кольору, VIN: НОМЕР_5 , д/з НОМЕР_6 .

Так, встановлено, що ймовірним організатором незаконного переправлення осіб через державний кордон України є ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, встановлено, що ОСОБА_14 , під час проходження військової служби на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » 17 прикордонного загону, ймовірно завчасно отримував дані від ОСОБА_15 відносно громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, стосовно яких діє обмеження у перетині державного кордону на період військового стану, про необхідність їх безперешкодного пропуску з України в РМ по завідомо підробленим документам. Продовжуючи злочинний умисел ОСОБА_15 на незаконне переправлення осіб зазначеної категорії, ОСОБА_14 надавав їх установчі дані ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які заступали в прикордонний наряд «Старший зміни прикордонних нарядів» та за своїми функціональними обов`язками організовували несення служби зміни прикордонних нарядів з оформлення та пропуску осіб та вантажів у пункті пропуску «Рені», з вказівкою щодо організації безперешкодного пропуску зазначених чоловіків. В подальшому, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ставили додаткові завдання підлеглим ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які залучались до несення служби в прикордонні наряди «Перевірка документів» в пункті пропуску «Рені», щодо здійснення оформлення даних громадян України без поглибленого вивчення документів та перевірки законності підстав перетинання державного кордону на виїзд з України.

Крім того встановлено, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , ймовірно виконуючи злочинний умисел, всупереч Наказу АДПСУ №953-АГ від 22.11.2023 «Про посилення режимних заходів», під час здійснення прикордонного контролю чоловіків зазначеної категорії, незаконне переправлення через кордон яких організовував ОСОБА_24 , з кінця листопада 2023 року відбір документів та ідентифікацію осіб здійснювали без обов`язкового виходу з транспортного засобу.

Також отримано відомості, що після звільнення з військової служби ОСОБА_25 , переправлення осіб чоловічої статті віком від 18 до 60 років, стосовно яких діє обмеження у перетині державного кордону на період військового стану, яке організовував ОСОБА_24 через пункт пропуску «Рені», тимчасово припинилось.

12.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 10.04.2024 справа №947/8035/24, провадження №1-кс/947/5073/24, проведено обшук ТЗ марки «TOYOTA CAMRY», 2003 р.в., сірого кольору, VIN: НОМЕР_3 , д/з НОМЕР_4 .

В ході вказаного обшуку, виявлено та вилучено наступні речі: мобільний телефон марки Poco X3NFC модель M2007J20CG IMEI 1: НОМЕР_7 ; IMEI 2: НОМЕР_8 з сім-карткою з номером НОМЕР_2 , який поміщено до сейф-пакету НПУ №RIC 2009182;блокнот білого кольору з маркуванням «EU BORDER ASSISTANCE MISSION TO MOLDOVA AND UKRAINE» з рукописними записами всього на 44 аркушах , який поміщено до сейф-пакету НПУ №RIC 2009184.

Старшим слідчим СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області співробітникам Управління стратегічних розслідувань Одеській області ДСР НП України скеровано доручення про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 40 КПК України, а саме: здійснити у порядку, передбаченому КПК України, огляд мобільного телефону марки Poco X3NFC модель M2007J20CG IMEI 1: НОМЕР_7 ; IMEI 2: НОМЕР_8 з сім-карткою з номером НОМЕР_2 . Після проведення вказаного огляду, слідчим буде призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів» вказаного мобільного телефону.

Оглядом блокноту білого кольору з маркуванням «EU BORDER ASSISTANCE MISSION TO MOLDOVA AND UKRAINE», встановлено наявність рукописних записів: переліку осіб. Враховуючи те, що на даний час досудове розслідування триває та поки ще не встановлено повного переліку громадян України призовного віку, які здійснили незаконний перетин державного кордону та переліку осіб, які допомагали у здійсненні такого перетину, тому під час досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні почеркознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів», а саме записів наявних у вказаному блокноті, з метою встановлення особи, яка їх виконала.

В ході огляду мобільного телефону марки Poco X3NFC модель M2007J20CG IMEI 1: НОМЕР_7 ; IMEI 2: НОМЕР_8 з сім-карткою з номером НОМЕР_2 , при перегляді чатів виявлено, що 06.10.2023 о 04:34 ОСОБА_26 надіслав особі, яка записана у вказаному мобільному телефоні як «АІех», зображення пенсійного посвідчення серії НОМЕР_9 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з підписом «Помилкове индекс В», попередньо запитавши «пропуск?».

Згідно наданих відомостей Головним центром обробки спеціальної інформації Адміністрації ДПС України оформлення громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, стосовно яких діє обмеження у перетині державного кордону на період військового стану, під час незаконного перетину такими особами кордону України, здійснювалось виключно у зміни ОСОБА_7 та ОСОБА_28 .

Враховуючи вищевикладене, вказані речі постановою слідчого СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Слідчий суддя погодилась з такими доводами прокурора та задовольнила клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що арештовані речі, відповідають критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Цілком ймовірно, що вилучені мобільний телефон та блокнот, можуть містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, (дзвінки, листування, фото, номери телефонів осіб пов`язаних з вчиненням дій щодо незаконного перетину державного кордону) в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів, а отже, воно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Більш того, колегія суддів не може виключати, що перед стороною обвинувачення постане питання експертного дослідження вилученого мобільного телефону, а обов`язковою умовою їх проведення є безпосереднє надання для дослідження електронного пристрою, що додатково підтверджує наявність підстав для арешту майна.

При цьому, норми КПК України не визначають чітких термінів для призначення експертного дослідження вилученого майна, а також не передбачають такої підстави для відмови у накладенні арешту, як відсутність станом на час розгляду клопотання постанови про призначення експертизи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Будь-яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000996 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4