Справа № 135/927/24
Провадження № 1-кп/135/93/24
У Х В А Л А

іменем України

15.08.2024 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_4 , представника малолітньої потерпілої - адвоката ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 28 травня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 28 травня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України.

1. Суд, виконавши вимоги ст.ст. 342-345 КПК України, з`ясувавши думки учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, ознайомившись з обвинувальним актом, приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з наступних підстав.

Під час підготовчого судового засідання підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, не встановлено.

Кримінальне провадження підсудне Ладижинському міському суду Вінницької області відповідно до вимог ч.1 ст.32, ч. 9 ст. 615 КПК України.

Обвинувальний акт складено у відповідності з вимогами кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Згідно п.2 ч.2 ст. 27 КПК України кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у разі розгляду справи про кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

2. В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає; ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не зникли та не зменшились. Підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили розглянути питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а у випадку відмови в задоволенні клопотання застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, підозрюваний має постійне місце проживання, працює, характеризується позитивно, згідно рішення суду є опікуном недієздатної матері.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, наполягав на продовженні вже обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 , та представник малолітньої потерпілої - адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора та просили продовжити обвинуваченому міру запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, заперечували проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою, за нормами ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.05.2024 до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. У подальшому ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.07.2024 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено до 22.09.2024 включно.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України, було встановлено слідчим суддею при вирішенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

З моменту направлення до суду обвинувального акту в силу ч.2 ст.42 КПК України ОСОБА_7 набув процесуального статусу обвинуваченого. Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 перебуває на розгляді в суді, а отже є достатні підстави вважати щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри зводяться до оцінки доказів, зібраних в ході досудового розслідування щодо їх належності та допустимості.

Проте, на стадії підготовчого судового засідання суд не вправі вирішувати ті питання, які він повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності, належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання наявності ризиків, для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу, суд зазначає при розгляді клопотань слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, які не зменшилися та не втратили своєї актуальності.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується зокрема у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (§80, заява №33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

У пункті 51 рішення ЄСПЛ у справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991 року (Заява №12369/86) суд зазначив, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину.

У рішенні ЄСЛП у справі «Єчюс проти Литви» від 31.07.2000 року (Заява №34578/97) п. 93, ECHR 2000?IX, суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Наявність ризику впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 , не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, у якому останній обвинувачується, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до відмови від дачі показань в суді, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, встановлені під час розгляду клопотання обставини дають підстави стверджувати, що ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконного впливу на свідків і потерпілих у цьому кримінальному провадженні є актуальними.

Таким чином, суд не може прийняти доводи сторони захисту щодо можливості застосовування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або застави, оскільки ризики наведені прокурором і встановлені під час судового розгляду заслуговують на увагу, а стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого і його характеристика не є гарантією виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобіганню спробам переховуватись від суду з метою уникнення покарання за скоєне, і що є особливо значимим - незаконно впливати на свідків обвинувачення, потерпілої, та її законних представників, допит яких в судовому засіданні ще не проводився.

Отже, на думку суду, встановленим судом ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні насильницьцих дій сексуального характеру відносно малолітньої особи, яка не досягла 14 років, суд застосовує обмеження права на свободу обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

Таким чином, на підставі ст.ст.177, 178, 194 КПК України, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, і розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме розгляду кримінального провадження, враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає можливим продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 жовтня 2024 року включно.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави та враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, вчинених стосовно особи, яка не досягла чотирнадцяти років, а тому, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що в даному випадку за необхідне не визначати розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

3. У підготовчому судовому засіданні прокурор просив вирішити питання щодо складання досудової доповіді.

На підставі ч.2 ст.314-1 КПК України необхідно доручити Гайсинському районному сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області підготувати досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 27, 176, 177, 178, 183, 194, 314-316, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України, до судового розгляду у залі судового засідання Ладижинського міського суду Вінницької області (місцезнаходження: вул. Енергетиків, 13, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область) на 23 серпня 2024 року на 13 годину 30 хвилин.

Розгляд кримінального провадження буде здійснюватися у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження суддею одноособово.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13 жовтня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Доручити Гайсинському районному сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області підготувати досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) та подати її Ладижинському міському суду Вінницької області не пізніше дня, який передує вказаній вище даті судового розгляду.

У судове засідання викликати прокурора, законних представників малолітньої потерпілої, представника малолітньої потерпілої та захисника.

Обвинуваченого ОСОБА_7 викликати через адміністрацію ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області протягом п`яти днів з дня її оголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений 20.08.2024.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області ОСОБА_1