Справа № 147/206/24
Провадження № 1-кп/147/48/24
У Х В А Л А

іменем України

29 серпня 2024 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 05.01.2024, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

13 лютого 2024 року в провадження судді Тростянецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 з Гайсинської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 05.01.2024, про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою судді від 14 лютого 2024 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року постановлено призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 05.01.2024, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Чергове судове засідання призначено на 14 годину 00 хвилин 29 серпня 2024 року.

31 липня 2024 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшло клопотання власника мана ОСОБА_6 про скасування арешту майна, в якому заявник просить суд скасувати арешт накладений на автомобіль «Volkswagen passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повернути власнику ОСОБА_6 , так як відпала потреба в подальшому арешті в кримінальному провадженні №0000004. Клопотання мотивує тим, що на даний час шкода потерпілому відшкодована та всі необхідні експертизи у кримінальному провадженні проведені, а ОСОБА_6 являється особою якій завдано шкоди. Зазначає, що відпали підстави застосування арешту майна, пройшло багато часу та вже проведено всі слідчі дії та експертизи пов`язані з необхідністю доступу до автомобіля. Також, так як відповідні експертизи були проведені та автомобіль належить йому, просто зберігати його ОСОБА_6 може на території свого домогосподарства, а не під відкритим небом на спеціальному майданчику Тростянецького ВП у Вінницькій області, де автомобіль пошкоджується. Таким чином відпала потреба в подальшому застосуванні арешту.

В судове засідання ОСОБА_6 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, клопотання підтримує та просить задоволити.

В судовому засіданні 29.08.2024 ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення заявленого клопотання про скасування арешту автомобіля, вважає його необгрунтованим та просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що заявником здійснено посилання на статті, які регулюють питання розгляду клопотань слідчим суддею, а не судом; у клопотанні зазначено, що транспортний засіб знаходиться у Тульчинському ВП, в той час як це не відповідає дійсності, тому є сумніви стосовно того чи йдеться про один і той же транспортний засіб, що у цьому кримінальному провадженні є речовим доказом; питання стосовно долі речових доказів суд вирішує у нарадчій кімнаті під час ухвалення кінцевого рішення, в той час як розгляд справи триває.

Заслухавши осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту, матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту подане в порядку ст. 174 КПК України, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, згідно із положеннями якого підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно із ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною першою ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 січня 2024 року у справі №147/31/24 (провадження №1-кс/147/8/24), зокрема, постановлено накласти арешт на тимчасово вилучені під час огляду місця події транспортні засоби, а саме: - легковий автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, 1997 року випуску, власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , заборонивши відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися даним транспортним засобом, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися даним транспортним засобом та залишено зазначений автомобіль на зберіганні на спецмайданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів Відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою: Вінницька область Гайсинський район смт Тростянець, вул.Соборна, 102.

Арешт на вказаний автомобіль накладено ухвалою слідчого судді так як слідчим було доведено необхідності арешту майна, є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль є речовим доказом, має важливе значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому для запобіганням можливості його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, використання, відчуження, з метою збереження речового доказу, проведення необхідних експертиз та проведення інших слідчих дій.

Власником майна не доведено, що в подальшому застосуванні арешту автомобіля відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98), оскільки у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, а у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст. 2 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У той же час, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

В судовому засіданні не встановлені підстави для подальшого збереження у спосіб накладення арешту із збереженням усіх визначених законом заборон цього заходу забезпечення кримінального провадження до автомобіля марки «Volkswagen рassat», державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, 1997 року випуску, власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас суд звертає увагу на те, що на даний час розгляд кримінального провадження не закінчено, а на даній стадії розгляду справи суд не вирішує питання речових доказів, не перевіряє та не вирішує питання спеціальної конфіскації вказаного майна.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання про скасування арешту майна, передавши ОСОБА_6 , який є власником автомобіля марки «Volkswagen рassat», державний номерний знак НОМЕР_2 на відповідальне зберігання вказаний автомобіль із забороною його відчуження, що дозволить власнику користуватися транспортним засобом для особистих потреб, в тому числі з метою відвідування закладів охорони здоров`я.

В задоволенні решти клопотання захисника варто відмовити. Суб`єктивне переконання заявника ОСОБА_6 про наведення достатніх мотивів для скасування арешту не є законодавчо обумовленою підставою для скасування накладеного арешту.

Разом з тим, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна, або вчинення інших незаконних дій з зазначеним майном, на який накладено арешт.

Стосовно доводів прокурора про те, що заявником здійснено посилання на положення статтей, які регулюють порядок вирішення питань слідчим суддею, вважаю за необхідне вказати на те, що у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 Велика Палата ВС пояснила, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. Тобто принцип «суд знає закони», або ж jura novit curia, зобов`язує суд вирішити спір, застосувавши правильні норми, а не ті, на які послалася сторона.

Також суд вважає необгрунтованими припущення прокурора стосовно наявності іншого транспортного засобу в іншому кримінальному провадженні, з урахуванням того, що заявник вказав у своєму клопотанні про знаходження належного йому транспортного засобу у Тульчинському ВП. Такі спростовуються доданими до клопотання документами.

Керуючись статтями 174, 372, 376 КПК України

п о с т а н о в и в:

Клопотання власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Автомобіль марки «Volkswagen passat» реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 , зобов`язати уповноважену особу слідчого відділення Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області у кримінальному провадженні №0000004, передати ОСОБА_6 на відповідальне зберігання з правом володіння та користування цим автомобілем, заборонивши право його відчуження.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 08 годині 45 хвилин 30 серпня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1