печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що полягає у не поверненні вилученого майна, у кримінальному провадженні №0001224 (яке об`єднано з кримінальним провадженням №0001069), -

ВСТАНОВИВ:

У провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що полягає у не поверненні вилученого майна, в ході проведення обшуку від 01.09.2023, у кримінальному провадженні № 0001160 від 08.10.2022, а саме транспортного засобу Land Rover Discovery д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 07.09.2023 здійснено обшук транспортного засобу Land Rover Discovery д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , після чого його було вилучено. Також зазначено, що вилучене майно не є речовим доказом, тому що не відповідає ознакам визначеним статі 98 КПК України, вилучене майно не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у Кримінальному провадженні, безпідставне утримання майна створює надмірне та необґрунтоване обмеження права власності ОСОБА_4 .

Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась. На адресу суду надійшло клопотання представника власника майна, відповідно до змісту якого останній просить розглянути скаргу за його відсутності, вимоги скарги підтримує в повному обсязі, скаргу просить задовольнити.

У судове засідання представник органу досудового розслідування не з`явився, про дату, час та місце проведення розгляду повідомлений належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення майна, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

07.09.2023 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/38720/23-к від 01.09.2023 Головним слідчим управлінням Національної поліції України проведено обшук транспортного засобу Land Rover Discovery д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 . Вказаний транспортний засіб вилучено у межах кримінального провадження №0001160.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2023, дозвіл на проведення обшуку надано з метою: «виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочинів, а також вилучення речей, які можуть бути речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.»

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001160 від 08.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

На підставі ч. 3 ст. 217 КПК України 18.06.2024 з матеріалів досудового розслідування № 0001160 виділені в окреме провадження (№ 0001224).

На підставі ч. 1 ст. 217 КПК України 19.09.2024 матеріали досудового розслідування № 0001224 об`єднані з матеріалами досудового розслідування № 0001069. Відповідно до Реєстра матеріалів які підлягають виділенню з кримінального провадження № 0001160 вилучений транспортний засіб Land Rover Discovery д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 виділено до КП № 0001069.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів скарги та долучених документів вилучене майно не відповідає ознакам визначеним статі 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були (1) знаряддям вчинення кримінального правопорушення, (2) зберегли на собі його сліди або (3) містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Вилучене майно не відповідає вищевказаним ознакам, оскільки вилучене майно не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, вилучене майно не могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Вилучене майно не містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин яке розслідується слідчими НП України за ознаками статей ч. 3, ст. 190, ч. 2, 3 ст. 199, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 199, ч. 2 ст. 209 (чинна з 28.04.2020), ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 369-2 КК України. Вилучене майно не є об`єктом кримінального правопорушення, та не набуте кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до протоколу обшуку від 07.09.2023 вбачається, що під час обшуку вміст транспортного засобу не досліджувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Огляд вилученого транспортного засобу «Land Rover Discovery» д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 слідчим, прокурором не здійснено.

Вказане свідчить про необґрунтованість слідчим, прокурором утримання вилученого транспортного засобу «Land Rover Discovery» д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , оскільки вилучене майно не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у Кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування вказані обставини не спростовано, не дивлячись на тещо останні неодноразово викликались у судове засідання.

При цьому, Європейський Суд з прав людини у справі «Ушаков та Ушакова проти України» вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Крім того, слід зазначити, що відповідно до Конвенції про захист прав та основоположних свобод під час провадження неухильно застосовується принцип «той, хто стверджує щось, повинен це довести».

З огляду на вказане, саме на орган досудового розслідування покладається обов`язок довести відповідність вилученого майна вимогам, визначеним в ст. 98 КПК України.

Водночас, як вказано вище, слідчий, прокурор на знайшов відомостей, щодо вилученого майна на наявність доказів його відповідності ознакам ст. 98 КПК України.

Таким чином, вилучене майно не є речовим доказом у Кримінальному провадженні, не відповідає ознакам, визначеним у ст. 98 КПК України, а відтак має бути негайно повернуте його законному володільцю.

При здійсненні кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені ст. ст. 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_4 , яке не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні 0001160 від 08.10.2022, враховуючи, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 р., де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Iatridis v. Greece», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.94 р., Series А №296-А, п. 42, та «Kushoglu v. Bulgaria», заява №48191/99, п. п. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Sporrong and Lonnroth v. Sweden», п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Оскільки другий абзац статті 1 Першого протоколу до Конвенції повинен тлумачитися у контексті загального принципу, закріпленого в першому реченні цієї статті, має існувати розумна пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою: Суд повинен визначити, чи був забезпечений справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу щодо цього та інтересами відповідної окремої компанії (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Г.І.Е.М.С.Р.Л. та інші проти Італії" [ВП] (G.I.E.M.S.R.L. and Others v. Italy) [GC], заява N 1828/06 та 2 інші заяви, пункт 293, від 28.06.2018 р.).

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України).

Вищезазначені норми вказують на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту.

Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Відповідно відсутні підстави вважати, що вилучене майно таким містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - воно має бути повернуто власнику.

Таким чином, слідчий суддя висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні майна, оскільки, вбачається порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Керуючись ст. 169, 171, 173, 236, 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених посадових осіб у кримінальному провадженні №0001224 (яке об`єднано з кримінальним провадженням №0001069), повернути ОСОБА_4 , тимчасово вилучене під час проведення обшуку майно, а саме:

- транспортний засіб Land Rover Discovery д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1