ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/3556/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/923/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умисно вбивство
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено на шістдесят днів - до 21 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2024 року про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 ; відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_8 , змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого на домашній арешт за адресою реєстрації місця проживання.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що тяжкість злочину, що інкримінується, не обґрунтовує тримання під вартою. В матеріалах кримінального провадження немає жодного належного і допустимого доказу, і будь-якого прямого доказу, який би остаточно чи в сукупності вказував на те, що вбивство, можливо ОСОБА_9 , було скоєно ОСОБА_8 , а автомобіль ОСОБА_9 було викрадено ОСОБА_8 Тяжкість покарання в першу чергу випливає з неправильної кваліфікації злочину.

Захисник вважала, що судом мало б бути оцінено вагомість обвинувачення, обґрунтованість підозри, а не санкції інкримінованих статей. Немає жодного свідка, який би бачив подію злочину, немає жодного доказу наявності генетичного матеріалу ОСОБА_8 біля трупу чи на трупі, немає жодного доказу, щоб підтвердив сліди генетичного матеріалу ОСОБА_9 , чи крові на одягу чи речах ОСОБА_8 .

Захисник вважала, що виходячи із зазначеного вище можна дійти до висновку, що судом невірно зроблено висновки щодо обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 звертала увагу на те, що ОСОБА_8 має бездоганну репутацію, є працівником правоохоронного органу (податкова поліція), за останнім місцем роботи характеризувався позитивно, мав заохочення, нагороди. Трудовий та службовий шлях обвинуваченого свідчить про те, що ця людина з високою соціальною відповідальністю. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, дуже сильні родинні зв`язки. Майновий стан ОСОБА_8 та родини достатній задля того, що поставити під сумнів наявність корисливого мотиву. У володінні ОСОБА_8 було так само коштовне авто. Потреби у заволодінні транспортного засобу ОСОБА_9 не було.

ОСОБА_7 вважала, що прокурором не доведено, чому найм`якіші заходи не будуть нівелювати ризики, визначені ст. 177 КПК України, а тому вважала, що домашній арешт із засобами контролю буде повністю відповідати наявним вимогам досудового слідства.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_8 колегія суддів суду першої інстанції, враховуючи тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, в тому числі злочин проти життя та здоров`я людини, а також продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, та досить високою вірогідністю їх настання, дійшла висновку, що зазначені обставини у сукупності свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та є всі підстави вважати, що ця міра запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 2, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, санкція найтяжчого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття колегією суддів необґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має бездоганну репутацію, є працівником правоохоронного органу (податкова поліція), за останнім місцем роботи характеризувався позитивно, мав заохочення, нагороди, має постійне місце проживання, дуже сильні родинні зв`язки, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_8 від противоправних дій.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: