Провадження № 1-кп/344/1046/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську матеріали спеціального судового провадження в кримінальному провадженні з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111 (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014, №1689-VII від 07.10.2014), ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 260 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинив:

державну зраду, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; переході на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України;

участь у терористичній організації;

участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Згідно ст. 4 Конституцїї України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 68 конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідачьності.

Частиною 1 статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України грунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим (далі - АР Крим), Донецька та Луганська області, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Оцінюючи реалізацію проголошеного в Україні Євроінтеграційного курсу розвитку держави через практичну підготовку та подальше підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом як реальну загрозу економічним та геополітичним інтересам російської федерації, упродовж 2013 року у представників влади російської федерації, у тому числі, службових осіб Міністерства оборони російської федерації (далі - МО російської федерації), Генерального штабу збройних сил російської федерації (далі - ГШ ЗС російської федерації), матеріали щодо окремих з яких виділені в інші провадження, виник спільний злочинний умисел на вчинення задля захисту інтересів рф протиправних дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Зокрема, розглядаючи елементами такої загрози втрату впливу російської федерації на політичні та економічні процеси в Україні, поглиблення співпраці України з НАТО та високу ймовірність денонсації угод щодо тимчасового перебування Чорноморського флоту російської федерації (далі - ЧФ російської федерації) на території України в Автономній Республіці Крим та в місті Севастополі (далі - АР Крим), вказані представники влади російської федерації вирішили в разі невідворотності вказаних демократичних процесів, які відбувалися в Україні, поєднуючи свої дії з політичними, дипломатичними, економічними та інформаційними заходами реалізувати вказаний злочинний умисел шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів зс рф, у тому числі, дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим, а також із залученням інших осіб, у тому числі громадян України та рф та вчинення інших злочинів. При цьому вказані особи співучасники злочину усвідомлювали суспільно небезпечний характер таких своїх дій, передбачали заподіяння такими діями значних матеріальних збитків державі Україна, українському народові та інші тяжкі наслідки, в тому числі, в разі спротиву військовій агресії у виді загибелі людей, та бажали їх настання.

Враховуючи надзвичайно вигідне геополітичне розташування території АР Крим, яка дає змогу контролювати Південь російської федерації, акваторії Чорного та Азовського морів, має найбільше військово-стратегічне значення серед інших територій України, вказаними представниками влади російської федерації було прийнято рішення розпочати планування та підготовку для ведення агресивної війни проти України саме з території АР Крим, яку передбачалося окупувати та анексувати. При цьому, було враховано і те, що на цій території вже дислокувалися підрозділи ЧФ російської федерації, що сприяло б найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС російської федерації поряд з іншими елементами гібридної агресивної війни.

Для приховування збройного вторгнення на територію України та подальшого виправдання своїх дій вказаними особами співучасниками злочину було прийнято рішення активно використати протестний потенціал населення окремих регіонів України, в тому числі Донецької та Луганської областей, для організації та проведення незаконних сепаратистських проросійських референдумів на шкоду територіальної цілісності та недоторканості України. Кінцевою метою ведення агресивної війни проти України на території півострова Крим, Луганської та Донецької областей передбачалося відторгнення окупованих територій від України шляхом організації та проведення псевдореферендуму та подальше їх приєднання до складу російської федерації, тобто їх анексія.

Для забезпечення схвалення та підтримки громадянами російської федерації, у тому числі десятками тисяч російських громадян, котрі проживали в межах дислокації російських гарнізонів ЧФ російської федерації на території АР Крим, та жителями південно-східних регіонів України злочинних діянь на шкоду суверенітету і територіальної цілісності та недоторканості України, представники влади російської федерації на виконання спільного злочинного плану з грудня 2013 року по лютий 2014 року організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності, при цьому вказуючи на хибність Європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України, подаючи викривлену інформацію щодо подій, які відбувались в Україні, здійснюючи спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних настанов, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави України з європейським вектором розвитку, підбурюючи до міжетнічних конфліктів та розпалюючи сепаратистські настрої серед населення південно-східних регіонів України. При цьому, підживлювались антиукраїнські та проросійські настрої серед населення АР Крим, розпалювалась міжнаціональна ворожнеча, усіляко нагніталися ксенофобські настрої серед російськомовних жителів Криму, Донецької та Луганської областей.

У подальшому, ретельно відслідковуючи внутрішньополітичну обстановку в Україні та реагуючи на її загострення, з метою ефективної та оперативної реалізації злочинного умислу та контролю за його виконанням, керівництвом МО російської федерації у період січня-лютого 2014 року було доведено до відома інших співучасників злочину з числа підлеглих військовослужбовців ЗС російської федерації, в тому числі ЧФ російської федерації, основні стратегічні замисли розробленого в ГШ ЗС російської федерації злочинного плану щодо військової окупації та подальшої анексії АР Крим, Луганської та Донецької областей шляхи його реалізації, необхідна кількість сил та засобів для втілення задуму в життя та відбулося розподілення за кожним із них окремо відведених ролей в залежності від посад, котрі вони обіймали, та напрямків організації військової служби, за які відповідали, було доведено порядок взаємодії з правоохоронними органами та іншими службами російської федерації, на яких покладалося забезпечення виконання інших супутніх завдань.

У подальшому, завершивши всі необхідні дії з планування та підготовки розв`язування та ведення агресивної війни на території України, оцінюючи внутрішньополітичну кризову обстановку в Україні як найбільш сприятливу, усвідомлюючи реальний ризик втрати зовнішнього контролю над внутрішніми політичними процесами в Україні, починаючи з 20 лютого 2014 року для безпосередньої реалізації злочинного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії з боку російської федерації території АР Крим на вказану територію України розпочато збройне вторгнення регулярних військ російської федерації з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У подальшому відбулася тимчасова окупація збоку російської федерації частини території України АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія російською федерацією цієї частини території України шляхом проголошення 11 березня 2014 року на території АР Крим «Республіки Крим» суверенною державою, організації та проведення 16 березня 2014 року незаконного «загальнокримського референдуму», направленого на повалення територіальної цілісності та недоторканості України, підписання 18 березня 2014 року «Договору про прийняття до РФ «Республіки Крим» і створення у складі російської федерації нових суб`єктів» та йог ратифікацію радою федерації федеральних зборів російської федерації 21 березня 2014 року, прийняття 21 березня 2014 року Федерального Конституційного Закону російської федерації №6-ФКЗ, яким прийнято до російської федерації «Республіку Крим» та утворені в складі російської федерації нові суб`єкти «Республіка Крим» та «місто федерального значення Севастополь».

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом, неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 07.04.2014 оголошено «Декларацію про суверенітет Донецької народної республіки» та 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про проголошення державної самостійності Донецької народної республіки», за результатами якого проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

Захоплення Донецька сепаратистами попри активний спротив більшості населення відбулося протягом квітня 2014 року, внаслідок чого місто Донецьк перейшло під контроль терористичного угруповання «Донецька народна республіка» і стало центром цього угруповання. Внаслідок боїв між сепаратистськими підрозділами та Збройними Силами України, а також численних диверсійних актів, місто зазнало значних руйнувань, а велика кількість мешканців була змушена покинути місто.

Починаючи з 6 квітня 2014 року сепаратисти розпочали захоплення адміністративних будівель, опорних пунктів силових структур, а згодом і інших господарчих та інфраструктурних об`єктів.

Бойові дії війни на Донбасі почалися із захоплення 12 квітня 2014 року російськими загонами, керованими офіцерами спецслужб РФ, українських міст - Слов`янська , Краматорська і Дружківки, де захопленою у відділках МВС зброєю російські диверсанти озброїли місцевих колаборантів і прийняли до своїх лав. В умовах неспротиву місцевих силових структур України, а іноді й відкритої співпраці, невеликі штурмові загони російських диверсантів у наступні дні взяли під контроль Горлівку й інші міста Донеччини та Лутанщини.

13 квітня 2014 року, у відповідь на вторгнення диверсійних загонів, виконувач обов`язків Президента України ОСОБА_9 оголосив про початок Антитерористичної операції.

Згідно преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24.02.2022 переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України, російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації (далі - міністерство оборони), підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики, із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-УШ від 18.01.2018, діяльність збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який акт виданий у зв`язку з такою діяльністю є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу Про визнання російської федерації державою-агресором, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VІІІ, Верховною Радою України визнано російську федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а «ЛНР» і «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР») терористичними організаціями.

Заявою «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами російської федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», яка схвалена Постановою Верховної Ради України від 04.02.2015 № 145-VІІІ, Україна визнала юрисдикцію Міжнародного кримінального суду щодо злочинів проти людяності та воєнних злочинів, скоєних вищими посадовими особами російської федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян.

Визнання Верховною Радою України так званих самопроголошених організацій «ДНР» та «ЛНР» терористичними, а численні злочини вчинені її представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій Постановою Верховної Ради України від 22.07.2014 № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій Постановою Верховної Ради України від 22.07.2014 № 1597-VІІ, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та. Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 14.01.2015 №106-VІІІ, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», схваленій Постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 №337-VIII.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення організацій «ДНР» та «ЛНР» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників вказаної терористичної організації.

Враховуючи вищевикладене, так звана організація «ДНР» містить всі необхідні ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організацій, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної "ДНР" представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (органи державної влади "ДНР") та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Указана терористична організація "ДНР" має організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність, дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають тяжке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур "ДНР", придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.

З метою виконання функцій підрозділу силового блоку "ДНР", її самопроголошеним головою видано указ, відповідно до якого, для захисту інтересів "ДНР" та її громадян, створену воєнну структуру "Народна міліція "ДНР" (далі - "НМ "ДНР"), яка дислокується в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та має загальну координацію та кураторів із Російської Федерації.

Установлено, що до складу "НМ "ДНР" з 12.11.2014 року входить структурний підрозділ - "1 армійський корпус", який складається з полків та окремих підрозділів забезпечення.

Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки України національна (у тому числі державна) безпека України передбачає відсутність загрози у сферах: політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній, і полягає зокрема: у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, відсутності сепаратистських тенденцій в окремих регіонах та у певних політичних сил в Україні, непорушенні принципу розподілу влади, злагодженості механізмів забезпечення законності і правопорядку (в політичній сфері); у відсутності проблем ресурсної, фінансової та технологічної залежності національної економіки від інших країн, невідпливі за межі України інтелектуальних, матеріальних і фінансових ресурсів (в економічній); у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність (у воєнній); у відсутності науково-технологічного відставання від розвинутих країн (у науково-технологічній); у не витоку інформації, яка становить державну та іншу передбачену законом таємницю, а також конфіденційної інформації, що є власністю держави (в інформаційній сфері).

Державна безпека - це відсутність загрози, стан захищеності життєво важливих інтересів держави від внутрішніх і зовнішніх загроз в усіх вказаних вище сферах життєдіяльності держави.

Суверенітет держави означає верховенство державної влади, її самостійність усередині країни та незалежність у міжнародних відносинах, яка може бути обмежена лише необхідністю виконувати договори і зобов`язання в галузі міжнародних відносин.

Територіальна цілісність держави передбачає, що всі складові території держави (адміністративно-територіальні одиниці) перебувають в нерозривному взаємозв`язку, характеризуються єдністю і не мають власного суверенітету.

Територіальна недоторканність - це захищеність території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань, що можуть стосуватися незаконної зміни території України, визначеної рішеннями Верховної Ради України і міжнародними договорами України.

Обороноздатність означає підготовленість держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту. Складовими такої підготовленості є сукупність економічного, політичного, соціального, наукового, морально-психологічного і суто військового потенціалів. Стан обороноздатності України відображають її мобілізаційні можливості, кількість і якість Збройних Сил, їх здатність швидко переходити на військовий стан, організовано вступати у воєнні дії та успішно виконувати завдання по обороні від агресії.

Державна зрада може виявитися у таких формах: 1) перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту. В конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових чи інших формувань ворожої держави (поліції, каральних загонів, розвідки), наданні засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги.

Поняття збройний конфлікт має самостійне правове значення для кваліфікації, якщо такий конфлікт відбувається поза межами воєнного стану - у разі фактичного початку воєнних дій, але ще до оголошення воєнного стану, або взагалі у мирний час. Збройним конфліктом визнається украй гостра форма вирішення суперечностей між державами, що характеризується двостороннім застосуванням воєнної сили.

Термін «підривна діяльність» вживається в Деклараціях Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09 грудня 1981 року №36/103, про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року №2131 (XX) та інших.

Верховний Суд у справі №759/5737/17 від 21.12.2022 вказав, що у контексті положень ст.111 КК України підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Підривною визнається будь-яка діяльність, що пов`язана зі спробою зміни вищих органів державної влади нелегітимним шляхом; із втручанням у міжнародну чи внутрішню політику; зі спробою зміни території чи зниженням обороноздатності України; з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності від інших держав тощо.

Підривною діяльністю є надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Це передбачає сприяння їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду державній безпеці України. При цьому підривною слід визнавати будь-яку діяльність, пов`язану зі спробою зміни системи вищих органів державної влади нелегітимним шляхом, з втручанням у міжнародну або внутрішню політику України, зі спробою змінити її територію або знизити обороноздатність, з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності України від інших держав тощо.

До підривної діяльності, зокрема, належать;

- насильницька зміна чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади;

- розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, фінансування незаконних збройних формувань на території України, організація інформаційної експансії з боку інших держав;

- організація не передбачених Конституцією України референдумів з територіальних питань.

Надання допомоги як складова способу вчинення державної зради полягає в активних діях громадянина України, який сприяє іноземній державі, іноземній організації або їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України шляхом надання порад, вказівок, засобів чи знарядь або усуненням перешкод.

Державна зрада у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їхнім представникам допомоги в проведенні підривної діяльності вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Так, громадянин України ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, підтримуючи збройну агресію російської федерації проти України, взявши активну участь у сепаратистському русі в складі т. зв. «Народного ополчения ДНР», умисно, з метою вчинення дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, усвідомлюючи, що він вчиняє державну зраду, у листопаді 2014 року добровільно вступив на військову службу до непередбаченого законом збройного формування т. зв. «2 отдельной мотострелковой бригады 1 армейского корпуса Народной милиции ДНР», яке в 2015 році було перейменовано в «5-ю отдельную мотострелковую Донецкую бригаду имени первого главы ДНР ОСОБА_20 1 армейского корпуса Народной милиции ДНР» (в/ч НОМЕР_2 )».

Перебуваючи на посаді військовослужбовця військової частини № НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , отримав позивний « ОСОБА_10 », сприяв проведенню іноземною державою російською федерацією та її представниками підривної діяльності проти України, спрямованої на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

В якості бійця вказаного незаконного збройного формування, впродовж 2014 - 2015 років, ОСОБА_6 систематично проходив бойову підготовку на полігонах в районі АДРЕСА_2 , заступав озброєним вогнепальною зброєю на чергування на блокпости «ДНР», де забезпечував контрольно-пропускний режим, перевірку документів водіїв та пасажирів автомобілів, а також брав безпосередньо активну участь у проведенні бойових дій проти Збройних сил України.

З 31.08.2015 по 09.11.2015 ОСОБА_6 проходив військову службу в т.зв. «Оперативно-тактическом командовании «Донецк» (в/ч НОМЕР_4 ) на посаді заступника начальника штаба по службі військ та безпеки військової служби.

01 лютого 2016 року ОСОБА_6 переведено для подальшого проходження військової служби на посаду офіцера власної безпеки в/ч НОМЕР_5 , на вказаній посаді він перебував до 19.11.2017 року.

Упродовж періоду з 20.11.2017 по 31.10.2018 ОСОБА_6 перебував на посаді начальника відділу "ОПО Управления Безопасности Главы ДНР» у в/ч НОМЕР_5 «Народной милиции ДНР», яка забезпечує безпеку/охорону лідерів т. зв. «ДНР».

За період проходження служби у вказаних незаконних військових формуваннях т. зв. «ДНР» ОСОБА_6 за участь в бойових діях проти підрозділів Збройних Сил України, проведення підривної діяльності проти України отримав ряд нагород від т. зв. «ДНР» та російської федерації, а саме: «За бойові заслуги» (наказ ГШ ВС ДНР №2105 від 04.03.2015), «За бойові заслуги» (наказ МО ДНР №2499 від 12.05.2015), «Битва за Саур-Могилу» (наказ МО ДНР №1030 від 02.11.2015), « Георгіївський хрест IV ступеня » (наказ МО ДНР №1491 від 16.03.2016), «Нагородна зброя «Пістолет Макарова» (наказ голови ДНР №228 від 14.07.2016), «орден Генерал Армії Маргелов» (наказ союзу десантників російської федерації №267 від 13.04.2018, «Георгіївський хрест III ступені» (наказ голови ДНР №128 від 04.05.2018), «Георгіївський хрест» (наказ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №32 від 24.08.2018).

Упродовж 2018-2020 років ОСОБА_6 працював на посаді т. зв. «главного инспектора Департамента борьбы с контрабандой и нарушением Таможенных правил Таможенной службы ДНР, де здійснював підривну діяльність проти України, реалізовуючи податкову політику т. зв. «ДНР» на шкоду інтересам України.

За таких обставин, ОСОБА_6 , умисно перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, надавши допомогу іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, вчинив державну зраду.

При цьому, ОСОБА_6 усвідомлював, що терористична організація «ДНР», в діяльності якої він приймав участь, діє на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної матеріальної шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокацій воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяними у проведенні Антитерористичної операції та відсічі збройної агресії російської федерації.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Відповідно до положень ч.5 ст.374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя виходив із того, що інкриміновані обвинуваченому злочини та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.

Повістки про виклик ОСОБА_6 , повідомлення йому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та на стадії судового розгляду надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України шляхом публікування у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення» та на офіційному веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, а копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_6 на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України направлялись захиснику. Будь-які клопотання від обвинуваченого на адресу суду не надходили.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області адвоката ОСОБА_5 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст. 46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.06.2024 року, надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно обвинуваченого.

З огляду на зазначене, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_6 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Після постановлення ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.06.2024 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч.4 ст.46 КПК України, ст.42 КПК України, п.8 ч.2 ст.51 КПК України та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.

Крім цього, згідно з ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.08.2024 року відносно ОСОБА_6 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_5 , який був захисником на стадії досудового розслідування і обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Важливо звернути увагу, що судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання останній викликався у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Захисник обвинуваченого здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: приймав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах та заперечував запропоновану прокурором міру покарання.

Враховуючи наведене, з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_6 на захист та доступ до правосуддя.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про дати слухання справи, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

Захисник ОСОБА_5 , у судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження. А також просив призначити обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальне можливе покарання, в межах інкримінованих останньому кримінальних правопорушень.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.323 КПК України, суд вважає що є всі правові підстави проводити розгляд даного кримінального провадження за правилами спеціального судового провадження.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Дослідивши всі докази по кримінальному провадженню, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доводиться сукупністю письмових доказів, які були предметом дослідження в ході судового розгляду справи.

Як вбачається із копії листа начальника ВКІБ Управління ІНФОРМАЦІЯ_17 від 22.06.2022 року №60/30/2-1431 за результатами здійснення заходів з виявлення та запобігання вчинення кримінальних правопорушень в інформаційній сфері, отримано відомості щодо ознак вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 110 КК України, в діях невстановлених представників військових формувань російської федерації та так званих "ЛНР/ДНР", які з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, залучають, в тому числі використовуючи мережу Інтернет, окремих громадян до участі в збройних формуваннях, які вчиняють умисні дії з указаною метою, що призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків (а.с.51).

Із копії рапорту оперуповноваженого 2 сектору ВКІБ Управління ІНФОРМАЦІЯ_17 старшого лейтенанта ОСОБА_11 від 20.06.2022 року, реєстр №60/30/2-1288, вбачається, що в ході виконання заходів в межах визначеної законодавством компетенції виявлено ознаки вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 110 та/або ч.1 ст. 111 КК України, в діях окремих керівників та представників збройних формувань російської федерації, які направлені на тимчасову окупацію частини території України, а також окремих громадян України, котрі активно висловлюють свою проросійську позицію та готовність до ведення військових дій проти України у складі незаконних збройних формувань т.зв. "Л/ДНР" та/або російської регулярної армії, шляхом висвітлення персональних даних на платформах з вакансіями про прийом на роботу в правоохоронні структури, насамперед у вищевказаних квазіреспублік. Так, в інформаційному середовищі російського вебресурсу з пошуку/розміщення вакансій " ІНФОРМАЦІЯ_4 " було виявлено ряд оголошень з пропозиціями вступу до лав 1 та 2 армійських корпусів народної міліції т.зв. Л/ДНР. При цьому, в мереді Інтернет отримано доступ до е-ресурсу, де опубліковані аналогічні оголошення щодо набору кандидатів на військову службу в структури т.зв. "МГБ Л/ДНР" на посади оперативних співробітників, із зазначенням в них необхідності виконання завдань, що спрямовані на шкоду державній безпеці та суверенітету України. Таким чином, отримано відомості стосовно Інтернет-користувачів, з числа громадян України, які виношують намір вступити на військову службу до вказаних незаконних військових формувань, які є підконтрольними спецслужбам рф, та, приймають участь у бойових діях на стороні країни агресора, і котрі самостійно відгукнулись на одне із вищезазначених піблічно розміщених оголошень та направили з цією метою на е-скриньку " ІНФОРМАЦІЯ_5 " свої установчі дані, в тому числі щодо:

- громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасника НЗФ "Народное ополчение ДНР" та "Министерство обороны ДНР". Здобуті відомості свідчать, що ОСОБА_6 отримав ряд нагород за час служби в НЗР, зокрема: "Воинская доблесть", " Орден Генерала Армии Маргелов ", " Георгиевский Крест " ІІІ ступеня та нагородну зброю ПМ (пістолет Макарова). Орім того, наявна оперативна інформація свідчить про значно більшу кількість осіб з числа громадян України, готових до вступу на службу до НЗФ, що беруть участь в збройній агресії рф проти України та/або уже вчиняли злочини проти основ національної безпеки України (а.с.52).

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), 24.06.2022 року внесено відомості до ЄРДР за №0000565 за фактом: невстановлені представники військових формувань Російської Федерації та так званих "ЛНР/ДНР", з метою зміни меж території або державного кордону України та порушення порядку, встановленого Конституцією України, залучають, в тому числі використовуючи мережу Інтернет, окремих громадян України до участі в збройних формуваннях, які вчиняють умисні дії з указаною метою, що призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Вказані злочинні дії кваліфіковані за ч.3 ст.110 КК України (а.с. 53).

Як вбачається із копій рапортів оперуповноваженого 3 сектору ВКІБ Управління ІНФОРМАЦІЯ_17 капітана Дмитра ЛУБІВ від 12.03.2024 року, реєстр №30/3-909 та №30/3-908, в ході здійснення оперативного супроводу, в рамках роботи за кримінальним провадженням №0000565 встановлено додаткові факти, що вказують на ознаки вчинення окремого кримінального правопорушення гр.України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, встановлено, що ОСОБА_6 добровільно вступив на військову службу до незаконного воєнізованого формування т.зв. " ІНФОРМАЦІЯ_7 ", яке в 2015 році було перейменовано в " ІНФОРМАЦІЯ_8 армейского корпуса Народной милиции ДНР" (в/ч НОМЕР_2 ). В якості бійця вказаного незаконного формування, впродовж 2014-2015 років, ОСОБА_6 систематично проходив бойову підготовку на полігонах в районі АДРЕСА_2 , заступав озброєним вогнепальною зброєю в чергування на блокпости "ДНР", де забезпечував контрольно-пропускний режим, перевірку документів водіїв та пасажирів автомобілів, а також брав безпосередньо активну участь у проведенні бойових дій проти ЗС України. З серпня 2015 року по листопад 2015 року ОСОБА_6 проходив службу в т.зв. "Оперативно-тактическое командование "Донецк" (в/ч НОМЕР_4 ) на посаді заступника начальника штаба по службі військ та безпеки військової служби, а в лютому 2016 року ОСОБА_6 був переведений у в/ч НОМЕР_5 "Народной милиции ДНР", яка забезпечує безпеку/охорону лідерів т.зв. "ДНР". У вказаному незаконному військовому формуванні останній проходив службу на посадах - офіцер власної безпеки та начальник відділення "ОПО Управления Безопасности Главы ДНР" до жовтня 2018 року. За період проходження служби у вказаних незаконних війьскових формуваннях т.зв. "ДНР" ОСОБА_6 отримав ряд нагород. Окрім цього, з 2018 року по 2020 рік, ОСОБА_6 працював в т.зв. "Министерство доходов и сборов Донецкой Народной Республики" на посаді головного інспектора департаменту боротьби з контрабандою і порушенням митних правил митної служби т.зв. "ДНР" (а.с.56, 61).

Відповідно до витягу з ЄРДР, 13.03.2022 року внесено відомості до ЄРДР за №0000022 за фактом: в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000565 встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, у листопаді 2014 року добровільно вступив на військову службудо незаконного збройного формування т.зв. " ІНФОРМАЦІЯ_7 ", яке в 2015 році було перейменовано в "5-я отдельная мотострелковая Донецкая бригада имени первого главы ДНР ОСОБА_20 1 армейского корпуса Народной милиции ДНР" (в/ч НОМЕР_2 ). Вказані злочинні дії кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України (а.с.57).

Згідно витягу з ЄРДР, 14.03.2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000047 за фактом: окремі громадяни України добровільно стали учасниками терористичної організації "ДНР" та у складі її воєнізованих формувань здійснювали збройний опір силам АТО. Вказані злочинні дії кваліфіковані за ч.1 ст.258-3 КК України (а.с. 62).

Постановою прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_17 від 15.03.2024 року, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000565 перекваліфіковано із ч.3 ст. 110 КК України на ч.1 ст. 111 КК України (а.с.64).

Прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_17 постановою від 15.03.2024 року об`єднано матеріали вищевказаних досудових розслідувань в одне провадження, з присвоєнням єдиного №0000565 (а.с.65-68).

Відповідно до протоколів огляду від 04.07.2022 року та 05.09.2022 року та долученого DVD-R диску №8391 від 06.09.2022 року, який було оглянуто в судовому засіданні, об`єктом огляду є Інтернет-сайт " ІНФОРМАЦІЯ_9 " за посиланням "ІНФОРМАЦІЯ_10" на якому розміщена інформація про особу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заресєтрованого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника незаконних збройних формувань т.зв. "ДНР", паспорт серії НОМЕР_6 . Також, на зазначеній сторінці є ряд фотографій, завантажених з особистої сторінки ОСОБА_6 в соціальній мережі "Вконтакті", на яких останній зображений у військовій формі збройних сил російської федерації, шевронами та нагородами т.зв. "ДНР", зі зброєю, зокрема отриманою в якості нагороди з прапором повітряно-десантських військ рф. За посиланням " ІНФОРМАЦІЯ_10 ", зазначеним на вищевказаній сторінці, розміщено архів файлу штатного розрахунку 1 армійського корпусу т.зв. "ДНР" станом на травень 2016 року. Під номером 2119 списку міститься інформація про громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В дописі від 09.09.2014 року користувача " ОСОБА_18 " соціальної мережі "Вконтакті" за посиланням " ІНФОРМАЦІЯ_11 " опібліковано зображення у військовій формі зі зброєю разом із ОСОБА_6 . За посиланням " ІНФОРМАЦІЯ_12 ", в соціальній мережі "Twitter" міститься допис профілю "Business Ukraine mag" з зображенням ОСОБА_20 , т.зв. "Міністра ДНР 2014-2018 рр/", позаду котроно в чорному костюмі стоїть ОСОБА_6 . Використовуючи сервіс з пошуку осіб по зображенню " ОСОБА_22 " за посиланням " ІНФОРМАЦІЯ_13 " здійснено пошук публікацій в мережі Інтернет по зображенню ОСОБА_6 . За результатами пошуку отримано зображення ОСОБА_20 поруч з особами 2 мотострілкової бригади 1 армійського корпусу т.зв. "ДНР", зокрема ОСОБА_6 . Окрім того, за посиланням " ІНФОРМАЦІЯ_14 " виявлено профіль " ОСОБА_24 " в месенджері "Теlegram", що належить гр.України ОСОБА_6 . Таким чином, в ході огляду піблікацій в мережі Інтернет зафіксовано факти участі громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в незаконних збройних формуваннях, отримання нагород від посадових осіб т.зв. "ДНР", особисті профілі в соціальній мережі "Вконтакті" та месенджері "Теlegram"(а.с.91-108).

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду від 18.10.2022 року надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_6 , за результатами проведення якої ("зняття інформації з електронних інформаційних систем") зафіксовано, що за номером оператора стільникового зв`язку " НОМЕР_7 ", котрий використовується для приватного спілкування ОСОБА_6 , зареєстровано акаунт з псевдонімом " ОСОБА_26 " ( ІНФОРМАЦІЯ_15 ) в месенджері "Теlegram". Разом з тим, згідно з інформацією, котра збережена у вищевказаному персональному акаунті, встановлено, що ОСОБА_6 має намір вступити на військову службу в незаконне збройне формування "МГБ ДНР", що бере участь в збройній агресії проти України на стороні рф, про що свідчать листування та отримання завдання з пошуку позицій Збройних сил України від користувачів "ІНФОРМАЦІЯ_18" та "ІНФОРМАЦІЯ_19", котрі ймовірно є кадровими співробітниками вказаного формування. Окрім того, вказана інформація підтверджується в діалозі з користувачем "ІНФОРМАЦІЯ_20" (ймовірно дружина), де мова йде про "співбесіду" та "заявку в МГБ". При цьому, наявна інформація вказує на те, що ОСОБА_6 уже мав досвід участі в бойових діях проти України, про що йдеться в листуванні з користувачами "ІНФОРМАЦІЯ_22" та "ІНФОРМАЦІЯ_21" (а.с. 109-119).

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2024 року із фототаблицею, ОСОБА_27 та ОСОБА_28 під номером 4 впізнали особу чоловічої статі - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого знають особисто, переконані що це саме він (а.с.127-130, 138-141).

Згідно протоколу огляду від 29.02.2023 року та долученого DVD диску, який було оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_6 14.05.2022 року із електронної поштової скриньки " ІНФОРМАЦІЯ_16 " надіслав електронний лист із вкладенням "РЕЗЮМЕ.docx" на електронну поштову скриньку " ІНФОРМАЦІЯ_5 " сервісу "Mail.ru" (а.с.142-151).

Наведені докази не мають між собою протиріч, є узгодженими та логічно правильними, а тому суд бере їх до уваги.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Неможливість проведення допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , жодним чином не впливає на повноту судового розгляду і на переконання суду щодо доведеності «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки сукупність безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів прямо і опосередковано свідчить про вчинення ним інкримінованих злочинів.

Отже, оцінюючи всі зібрані по справі докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014, №1689-VII від 07.10.2014), як державну зраду, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; переході на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; за ч.1 ст. 258-3 КК України, як участь у терористичній організації; за ч.2 ст.260 КК України, як участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжким злочином, дані про особу винного, у тому числі його молодий вік, стан здоров`я, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає: вчинення злочину в умовах воєнного стану.

З огляду на викладене, враховуючи позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідно до санкцій ч.1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014, №1689-VII від 07.10.2014), ч.2 ст.260, ч.1 ст. 258-3 КК України, позицію захисника, який просив призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, у межах санкцій ч.1 ст. 111 (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014, №1689-VII від 07.10.2014), ч.2 ст.260, ч.1 ст. 258-3 КК України, визначивши остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ч.15 ст. 615, ст.ст. 368, 370, 374, 375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 260, ч.1 ст. 258-3, ч.1 ст. 111(в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014, №1689-VII від 07.10.2014) КК України та призначити покарання:

- ч.2 ст. 260 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.1 ст. 258-3 КК України - 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.1 ст.111 (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014, №1689-VII від 07.10.2014) КК України - 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Інформацію про вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (http://ifm.if.court.gov.ua/).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_1