У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.08.2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, раніше не судимої, що мешкає АДРЕСА_1

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.10. 2024 року включно.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід підозрюваній ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.10. 2024 року включно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

На думку захисника, жоден ризик, передбачений ч.1 ст. 171 КПК України стороною обвинувачення не було доведено.

Також захисник зазначає, що одна лише тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні слідчого відділу УСБУ в Херсонській області перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України. Так, З метою перешкоджання законній діяльності ЗСУ невстановлені особи - «куратори», які підтримують збройну агресію Російської Федерації на території України почали підшуковувати серед найбільш уразливих верст суспільства - безробітних, раніше судимих, які ведуть аморальний спосіб життя - осіб, які за грошову винагороду здійснять підпал автомобілів військовослужбовців Збройних Сил України.

Вищевказані, невстановлені особи - «куратори», наприкінці червня 2024 року, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування на теперішній час не встановлено, встановили ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому повідомили про можливість швидкого заробітку грошей, шляхом підпалу автомобілів військовослужбовців Збройних Сил України, які розташовуються на півдні України.

У свою чергу ОСОБА_8 на пропозицію «кураторів» погодився та вирішив залучити до вказаної протиправної діяльності своїх знайомих, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на той час знаходився в м. Херсон Херсонської області.

В подальшому ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 вчинити в м. Миколаєві Миколаївської області підпал транспортного засобу військовослужбовців Збройних Сил України, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, на що останній погодився.

З метою реалізації злочинного умислу та доведення його до мети ОСОБА_9 25.07.2024 о 21:00 год. приїхав до м. Миколаєва Миколаївської області, де з метою конспірації оселився у орендовано житлі за адресою: АДРЕСА_2 , без укладання відповідного договору оренди, використовуючи умовності.

Оселившись у вказаному житлі ОСОБА_9 , з метою встановлення транспортного засобу військовослужбовців Збройних Сил України, направився в напрямку вул. Сінної у м. Миколаєві, перебуваючи на якій, а саме навпроти будинку №56 , помітив автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «L200 Pick Up», на якому розташовувались номери прикриття НОМЕР_1 , який мав окрас колір хакі, що являється характерною приналежністю до військових транспортних засобів ЗСУ та перебував у користуванні військової частини НОМЕР_2 , а саме тимчасово виконуючого обов`язки командира групи ОСОБА_10 ..

Інформацію про місцезнаходження вказаного автомобіля ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 , який повідомив, що цей транспортний засіб підходить для виконання злочинного плану та вказав про необхідність очікування його та ОСОБА_6 , в орендованому житлі.

Дізнавшись про наявність транспортного засобу військовослужбовців Збройних Сил України ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Одеса Одеської області підготував необхідні для вчинення злочину речі та засоби конспірації (змінний одяг, паливно-мастильну суміш та відеокамеру), після чого разом із ОСОБА_6 , якій були відомі наміри останнього виїхали до м. Миколаєва.

Приблизно о 03:00 год. 26.07.2024 ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 , зустрілись в орендованому житлі, де останній розподілив між учасниками їх функції, відповідно до яких ОСОБА_9 , повинен був підпалити автомобіль, ОСОБА_6 , здійснити відео фіксацію його дій, а ОСОБА_8 , передати відеозапис підпалу «куратору», забезпечити знищення засобів вчинення злочину та отримати винагороду.

Погодившись із пропозицією ОСОБА_8 , приблизно о 04:10 год. 26.07.2024 ОСОБА_9 та ОСОБА_6 направились до місцезнаходження автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «L200 Pick Up», який розташовувався на АДРЕСА_3 .

Приблизно о 04:20 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою між собою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді створення перешкод ,ускладнення маневрів Збройних Сил України, зниження ефективності військових частин Збройних Сил України, в умовах воєнного стану і військової агресії російської федерації проти України, переслідуючи досягнення злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, підійшовши до вищевказаного автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «L200 Pick Up» ОСОБА_9 взяв заздалегідь підготовлену пляшку з легкозаймистою речовиною та почав наносити паливно-мастильну речовину в район вітрового скла та кузову автомобіля, при цьому ОСОБА_6 здійснювала відео фіксацію з метою підтвердження знищення транспортного засобу та подальшої передачі відеозапису «куратору» і одержання від нього грошової винагороди у невстановлений на теперішній час спосіб.

Після нанесення легкозаймистої речовини, ОСОБА_9 , використовуючи невстановлений в ході досудового розслідування предмет, підпалив указану речовину, внаслідок чого відбулося займання паливно-мастильного матеріалу та контактуючих з нею поверхонь автомобіля.

Таким чином, унаслідок вчинення вищевказаних умисних дій, автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «L200 Pick Up», було повністю знищено, чим унеможливлено його подальше цільове використання, спричинивши при цьому збитки на суму194416 грн. (сто дев`яносто чотири тисячі чотириста шістнадцять гривень).

Після доведення злочинного умислу до кінця ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , повернулись до орендованого житла, де з метою знищення доказів злочинної діяльності передали ОСОБА_8 , особисті речі в яких перебували в момент вчинення злочину.

28.08.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що остання підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, а також тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання винуватою, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що у провадженні слідчого відділу УСБУ в Херсонській області перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Зауважено, що 28.08.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні. Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 могла вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує ризик того, що ОСОБА_6 розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винною у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді і щодо наявності таких ризиків: знищення або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки на цей час не проведено в повному обсязі всіх необхідних слідчих дій, підозрювана не працює, не має джерел доходу, злочини вчиняла за винагороду, тобто з корисливою метою, припинила злочинну діяльність лише після втручання правоохоронних органів, що свідчить про ймовірність продовження підозрюваною злочинної діяльності.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України

Враховуючи фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення підозрюваній, його суспільну небезпечність, вчинення злочину в умовах воєнного стану, співпрацю підозрюваної з представниками держави- агресора, що підвищує ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, встановлені ризики, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_6 ..

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.08.2024 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: