Справа № 496/6535/24
Провадження № 1-кс/496/2284/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

захисника адвоката ОСОБА_4 в режимі відеоконференції,

підозрюваного ОСОБА_5 в залі суду;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду номера обслуги гранатометного відділення 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «матрос», раніше не судимого;

у кримінальному провадженні № 0000047 від 27.07.2024 року, за ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернулась до слідчого судді з клопотанням в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України та відповідними законами воєнний стан неодноразово продовжувався. В останній раз, згідно Указу Президента України від 23 липня 2024 року № 469/2024«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 12.08.2024 строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 р. по теперішній час діє воєнний стан.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_4 01.03.2022р. ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією та того ж дня направлений до в/ч НОМЕР_1 для проходження військової служби. Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 49 від 01.03.2022 матроса ОСОБА_5 призначено на посаду номер обслуги гранатометного відділення 1 роти морської піхоти в/ч НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу, зараховано на продовольче забезпечення з 02.03.2022 року.

ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем, військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді номера обслуги гранатометного відділення 1 роти морської піхоти в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 123-124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 08.06.2022 р. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) під час виконання бойового завдання у складі підрозділів сил оборони ЗСУ самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 (більш точне місце дислокації зазначити неможливо у зв`язку із введенням на території України воєнного стану) без зброї, та ухиляється від проходження військової служби до теперішнього часу, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. 19.09.2024 р. ОСОБА_5 вручено підозру за ч. 5 ст. 407 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є унеможливлення останнім переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 не може не усвідомлювати імовірність засудження за інкримінованим злочином, передбаченим ч. 5 ст. 407 КК України, та призначення реальної міри покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Крім цього, у відповідності до п.3 ч.1 ст.177 КПК України наявний ризик, що пов`язаний із можливим незаконним впливом підозрюваного на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, тому, що на стадії досудового слідства не проведено всіх необхідних слідчих дій.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, проведення досудового розслідування в розумні строки, необхідно застосування запобіжного заходу передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 176, ст. 183 КПК України тримання під вартою.

Перераховане вище дає підстави припускати можливість вчинення підозрюваним інших умисних злочинів.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів вбачається недоцільним, оскільки вони не відповідають тяжкості злочину та не забезпечать виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому пояснив, що обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання. Посилаючись а ст. 176 КПК України, просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням на гауптвахті Південного територіального управлення військової служби правопорядку ЗСУ.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт, що забезпечить прибуття до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав захисника та просив застосувати домашній арешт, оскільки він має постійне місце проживання, де знаходився весь цей час та не збирається в подальшому уникати слідчих чи суд. Свою вину визнає та пояснює, що його стан здоров`я та хвора спина, не дозволяють йому виконувати накази командування належним чином, та в умовах бойового завдання, мін був не ефективним. На прохання перевести його в інше місце, керівник не відреагував, що і стало підставою для залишення служби.

Вислухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обґрунтованість підозри на даній стадії підтверджена матеріалами, доданими до клопотання, в тому числі протоколом допиту свідків та самого підозрюваного.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання до десяти років позбавленням волі, не одружений, раніше не судимий.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризиків переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду, суд враховує суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання його винним, а також відсутність відомостей про офіційне працевлаштування, відсутність сімейних відносин, що давало б підстави встановлення міцних соціальних зв`язків підозрюваного.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_5 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про існування ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя не знаходить підтверджень існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваним незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Оскільки, пояснення свідків отриманні, а підозрюваний не заперечує скоєння ним вказаного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя не розглядає питання щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, таких як, особисте зобов`язання чи домашнього арешту, оскільки відповідно ч. 8 ст. 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких визначено ст. 178 КПК України.

Таким чином, враховуючи, додані до клопотання докази щодо обґрунтованої підозри у вчиненні саме ОСОБА_5 даного злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, відсутність соціальних зв`язків, на думку суду, не будучи ізольованою, він може здійснити переховування від суду та слідства.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

За таких обставин розмір застави, слідчий суддя не обирає.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Разом з цим, запобіжний захід може бути застосований в межах строку досудового розслідування.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу та заперечення захисника, обвинуваченого залишити без уваги.

Оскільки підозрюваний є військовослужбовцем, з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, тримання під вартою в ізоляторі тимчасового тримання повинно відбуватись на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Керуючись ст. 176, 182, 183 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням на гауптвахті Південного територіального управлення військової служби правопорядку ЗСУ ( АДРЕСА_4 ) строком 60 діб, з 03 жовтня 2024 року, в межах строку досудового розслідування.

Затримати ОСОБА_5 в залі суду.

Розмір застави не визначати.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та уповноваженій службовій особі - Південного територіального управлення військової служби правопорядку ЗСУ.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 15:00 год. 07 жовтня 2024 року у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області, в залі судових засідань № 13.

Слідчий суддя ОСОБА_1