УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001676 від 12.09.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, на момент інкримінованого злочину перебуваючого на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні провадження № 0001676 від 12.09.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Одеської обласної прокуратури за оперативного супроводу ОУ ДВБ НПУ.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ВКЗ УПП в Полтавській області ДПП № 198 о/с від 12.03.2020 року капітана поліції ОСОБА_4 було призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до положень ст. ст. 2, 18 Закону, одним з основних завдань та обов`язків працівників поліції є охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності та професійне виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків.

Статтею 23 Закону встановлено, що одними із основних повноважень поліції є виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень, припинення виявлених кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності, розшук та доставка осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», органи Національної поліції віднесені до правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_4 є службовою особою правоохоронного органу та відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України на них покладені обов`язки діяти лише в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією України та Законами України, а також вони є суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення, передбаченими статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції».

У своїй діяльності ОСОБА_4 як поліцейський, керується Конституцією України, Кримінальним і Кримінальним процесуальним кодексами України, Законом України «Про Національну поліцію», іншими законодавчими актами України, нормативно-правовими актами МВС України та НП України.

Так, відповідно до пункту 2 статті 18 Закону, ОСОБА_4 , як поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 26 статті 23 Закону, ОСОБА_4 будучи працівником правоохоронного органу: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживають у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Служба в поліції, відповідно до ст. 59 Закону, є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону, ОСОБА_4 є представником органу виконавчої влади, який повинен служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидіяти злочинності, підтримувати публічну безпеку і порядок.

Згідно з ст. 62 Закону, під час виконання покладених на поліцію повноважень, ОСОБА_4 є представником держави, а його законні вимоги є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_4 прийняв присягу працівника Національної поліції України згідно якої присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Отже, зважаючи на обсяг владних повноважень, визначених Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» та «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», в силу примітки 1 ст. 364 КК України, ОСОБА_4 є службовою особою, що постійно здійснює функції представника органу державної влади - працівника правоохоронного органу.

Проте, як зазначає клопотанні слідчий, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_4 всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий злочин, за наступних обставин.

Так, у невстановлений слідством день та час, ОСОБА_7 , заздалегідь вступивши в злочинну змову з іншими невстановленими особами, діючи умисно, із корисливою метою, з метою вчинення шахрайських дій, організували здійснення несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних мереж, в результаті чого незаконним шляхом отримували доступ до грошових коштів потерпілих.

З метою реалізації свого злочинного умислу, невстановлені у ході досудового розслідування особи, підшукували дані про осіб пенсійного віку, після чого, з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілих, здійснювали дзвінки під виглядом представників служби безпеки банку та виманювали дані про їх банківські рахунки.

Під час здійснення процедури верифікації, громадянам, які були введені в оману невстановленими особами, на фінансовий номер телефону, за яким закріплена банківська картка, надходило смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки до додатку «Google Pay» в мобільному пристрої. Громадяни, введені в оману, не підозрюючи, що стосовно них здійснюються шахрайські дії з метою доступу до їх банківського рахунку, передавали вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, таким чином надаючи доступ до своїх банківських рахунків.

Після отримання шахрайським шляхом банківських даних потерпілих, невстановлені особи, передавали вказані дані ОСОБА_4 , який у свою чергу за допомогою мобільного телефону та платіжних застосунків повинен був знімати грошові кошти, які належать потерпілим, готівкою або переказувати на інші банківські рахунки.

Після чого, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з іншими невстановленими в ході слідства особами, розпоряджались грошовими коштами потерпілих, отриманими шахрайським шляхом, на власний розсуд.

Так, у ході досудового розслідування установлено, що 12.09.2024 року близько 15 год. 09 хв. невстановлена слідством особа чоловічої статі, з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_8 , зателефонувала останній з абонентського номеру НОМЕР_1 та представившись представником служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк» та повідомила останні чотири цифри її банківських карток, а саме: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Крім того, вказана невстановлена особа, з метою введення в оману, повідомила потерпілій ОСОБА_8 про те, що сторонні особи здійснюють несанкціонований доступ до її банківських карток і з метою збереження грошових коштів вона повинна слідувати інструкціям представника служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк».

У подальшому ОСОБА_8 , будучи введеною в оману невстановленою особою, вважаючи, що спілкується з офіційним представником служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк», надала в телефонному режимі CVV-коди від своїх банківських карток, чим надала невстановленій особі змогу доступу до своїх банківських рахунків.

Використавши отриману шахрайським шляхом інформацію від ОСОБА_8 , невстановлена особа передала номера банківських карток та паролі доступу до них ОСОБА_4 , який на той момент перебував у м. Одесі.

У свою чергу, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, отримавши ідентифікаційні дані банківської картки потерпілої ОСОБА_8 , ввів їх у додаток «Google Pay», встановлений на спеціально обладнаному ними для вчинення шахрайських дій мобільному пристрої, з метою верифікації зазначеної банківської картки до невстановленого акаунту «Google».

Під час здійснення процедури верифікації, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з невстановленими особами, на фінансовий номер телефону, за яким закріплена банківська картка, відправили смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки до платіжного додатку в мобільному пристрої.

У свою чергу, ОСОБА_8 , будучи введеною в оману, не підозрюючи, що стосовно неї здійснюються шахрайські дії з метою доступу до її банківських рахунків, передала вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, таким чином надаючи доступ до своїх банківських рахунків.

Того ж дня, 12.09.2024 року, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, прибув до банкомату ПрАТ КБ «Приват-банк» по вул. Академіка Глушко, 7 у м. Одесі, де і здійснив транзакції зі зняття грошових коштів з банківських рахунків потерпілої ОСОБА_8 , за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_8 .

Крім цього, у цей же день, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, прибув до магазину «MOYO», розташованого на АДРЕСА_2 , у якому придбав мобільні телефони у кількості 3 штук, за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_8 .

Також, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, здійснив переказ грошових коштів на невстановлену в ході досудового розслідування банківську картку, за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_8 .

У результаті вчинення вищезазначених шахрайських дій ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 120 000 гривень.

Після проведених слідчих (розшукових) дій ОСОБА_4 було затримано, в порядку ст. 208 КПК України, на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного, 14.09.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 3303 (три тисячі триста три) розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 001 484 (десять мільйонів одна тисяча чотириста вісімдесят чотири) гривень.

У судовому засіданні -

Прокурор вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Звернув увагу, що на даний час не встановлено всіх спільників підозрюваного. Також не встановлено всіх потерпілих. Перевіряються аналогічні заяви про вчинення злочинів, які вчинені при аналогічних обставинах, відносно осіб похилого віку. Просить врахувати те, що підозрюваний є діючим працівником поліції, суму збитків, а також той факт, що він можливо причетний до скоєння інших злочинів, та вважати вказаний випадок виключним та визначити розмір застави який перевищує межі.

Захисник підозрюваного заперечувала проти задоволення поданого клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що підозрюваний погоджується з підозрою, співпрацює з органом досудового розслідування, раніше не судимий, працює в поліції, має на утримані неповнолітніх дітей, а тому просила обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а у випадку тримання під вартою, визначити заставу в межах санкції статті.

Підозрюваний погодився з підозрою, між тим зазначив, що сам став жертвою омани, просить застосувати заставу у розмірі санкціїстатті, бажає відшкодувати потерпілій збитки.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 14.09.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Щодо обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_4 у вчиненні нимзлочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 , у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК Українипідтверджується: заявою потерпілої ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення від 12.09.2024 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 13.09.2024 року; рапортом оперуповноваженого ДВБ Національної поліції України від 12.09.2024 року; рапортом старшого інспектора з ОД 2-го відділу (протидії різновидам онлайн шахрайств) УПК в Одеській області ДК НПУ від 13.09.2024 року; протоколом обшуку від 13.05.2024 року у автомобілі марки «BMW 316I» д.р.н. НОМЕР_4 .

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні та розуміючи яку він може вдатися до спроб втечі, а також враховуючи те, що підозрюваний зареєстрований та проживає за територією міста, в якому проводиться досудове розслідування, що сприятиме йому у переховуванні, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду.

Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, так як: одружений, має на утриманні малолітніх дітей та зареєстроване місце проживання, слідчий суддя приймає до уваги та вважає, що така характеристика зменшує ризик переховування підозрюваного, проте наразі неможливо повністю виключити наявність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Також, слідчий суддя погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що наразі в рамках кримінального провадження наявний також ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин імовірного вчинення злочину, з огляду на те, що, як вбачається з обставин, викладених у повідомлені про підозру, ОСОБА_4 для вчинення інкримінованого йому злочину використовував мобільні телефони та платіжні застосунки, відповідно до чого останній, маючи віддалений доступ до них може знищити інформацію, яка може мати істотне значення для встановлення обставин імовірного вчинення злочину.

При встановленні даного ризику слідчий суддя враховує характер та спосіб вчинення злочину, який вказує на те, що до вчинення злочину імовірно причетні інші особи, що залучалися до злочинної схеми.

Враховуючи також те, що на даний час підозрюваному ОСОБА_4 відомі анкетні дані потерпілої, на показання якої сторона обвинувачення посилається в обґрунтування пред`явленої йомупідозри та яка в подальшому буде допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюваним на потерпілу, схиляючи її до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, слідчий суддя погоджується із стороною обвинувачення, що наразі наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, з огляду на те, що наразі органом досудового розслідування не встановлено інших осіб, які причетні до вчинення злочину в рамках кримінального провадження, а тому підозрюваний може підтримувати зв`язок із такими особами та допомогти їм переховуватися від органу досудового розслідування. Також, як зазначив прокурор, наразі перевіряється причетність підозрюваного до вчинення аналогічних злочинів, а тому підозрюваний може перешкоджати встановленню об`єктивної істини в рамках кримінального провадження.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків.

Посилання сторони захисту на те, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя відхиляє з огляду на те, що наразі встановлено ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, який зареєстрований та проживає за межами міста, в якому проводиться досудове розслідування.

Встановлені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і руху кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, зокрема ризику можливого переховування підозрюваного, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для підозрюваного ОСОБА_4 не буде безальтернативним, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П. 80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Як вбачається з наявних у слідчого судді матеріалів, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування поданого клопотання, ОСОБА_4 інкримінується можливе вчинення в умовах воєнного стану злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

Так, згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, між тим згідно зазначеної статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вказані розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен враховувати положення ст. ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначені розміру застави, враховує те, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення тяжкого злочину, пов`язаного із шахрайством, при перебуванні на посаді в органі Національної поліції, що створило в суспільстві негативне враження безладдя та безкарність у системі правоохоронних органів в умовах дії воєнного стану на території держави та вважає вказаний випадок виключним.

Слідчим суддею було встановлено, що дійсно обставини імовірного вчинення злочину у своїй сукупності обумовлюють необхідність виходу слідчого судді за межі застави, передбаченої абзацом п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України з огляду на характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 злочину за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а також з огляду на те, що наразі перевіряються аналогічні заяви про вчинення злочинів, які вчинені при аналогічних обставинах, відносно осіб похилого віку, до яких також може бути причетний ОСОБА_4 .

Проте, розмір застави, який просить визначити підозрюваному ОСОБА_4 сторона обвинувачення у розмірі 3303 (три тисячі триста три) розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 001 484 (десять мільйонів одна тисяча чотириста вісімдесят чотири) гривень, на думку слідчого судді є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів, долучених до клопотання під час проведеної аналітики руху віртуальних активів (електронного гаманця) ОСОБА_4 було встановлено, що станом на 13.09.2024 року баланс його грошових коштів становить 17 433, 28 доларів США.

Так, слідчий суддя, з огляду на майновий стан підозрюваного, обставини інкримінованого підозрюваному злочину, зокрема те, що йому, як працівнику поліції, інкримінується тяжкий злочин, пов`язаний із заволодінням грошовими коштами, те, що від вчинення злочину було завдано майнову шкоду на суму 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, а також те, що не виключено, що підозрюваний імовірно причетний до вчинення аналогічних злочинів, прийшов до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 доцільним буде визначити заставу у розмірі 2640 (дві тисячі шістсот сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 7 993 920 (сім мільйонів дев`ятсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот двадцять) гривень, яка на думку слідчого судді в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, надавши правову оцінку всім доводам, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001676 від 12.09.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 11.11.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 2640 (дві тисячі шістсот сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 7 993 920 (сім мільйонів дев`ятсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот двадцять) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 , код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м. Київ, МФО - 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 11.11.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 ;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1