Номер провадження: 11-кп/813/2030/24
Справа № 504/2282/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 23.05.2024 у к/п № 0000217 від 05.05.2023 стосовно:

ОСОБА_8 , яка народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гвардійське Одеського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 11.02.2021 Комінтернівським райсудом Одеської обл. за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців, 11.10.2022 звільнений у зв`язку із закінченням строку покарання;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суд 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнав винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 із заліком досудового ув`язнення обчислено з 17.05.2023.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Южного міського суду Одеської обл. від 09.05.2023, скасовано. Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що, він, постійно мешкаючи в Україні і достовірно знаючи про дію в Україні воєнного стану з 24.02.2022 Указом Президента України № 64/22 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 05.05.2023 близько 09:17 год., перебував в приміщенні магазину ТОВ «Дефакто Рітейл Україна», який розташований в торгівельно-розважальному центрі «Рів`єра» за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Фонтанка, вул. Південна дорога, будинок №101А, де у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення майна ТОВ «Дефакто Рітейл Україна».

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, а поряд відсутній власник та стороні особи, підійшов до стелажів із одежею, де з метою таємного викрадення чужого майна, взяв вісім жіночих футболок вартістю 279,20 грн кожна, 7 жіночих футболок вартістю 219,20 грн кожна, дві пари жіночого взуття вартістю 1039, 20 грн кожна, жіноче взуття вартістю 799, 20 грн, чотири жіночі сорочки вартістю 399.20 грн кожна, жіночий топ вартістю 199, 20 грн, після чого поклав вказані речі до поліетиленового пакету чорного кольору та з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями, ОСОБА_8 спричинив потерпілому ТОВ «Дефакто Рітейл Україна» майнову шкоду в розмірі 9 141 грн. 60 коп.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду 1-ої інстанції та постановити більш м`який вирок.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не порушував питання про його обов`язкову участь в апеляційному розгляді справи, водночас його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, при цьому прокурор ОСОБА_6 , заперечувала проти її задоволення.

Представник потерпілого ТОВ «Дефакто Рітейл Україна» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи наведене колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності обвинуваченого та представника потерпілого ТОВ «Дефакто Рітейл Україна».

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Надаючи оцінку вимогам обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно пом`якшення призначеного йому покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкція злочину, інкримінованого ОСОБА_8 та передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

На виконання приписів зазначених вище норм кримінального закону та положень судової практики, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції, врахував: характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого, який раніше судимий, неодноразово відбував покарання у місцях позбавленні волі, матеріали наданої досудової доповіді, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є високими, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 66 КК України, являється щире каяття у вчиненому злочині, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин та характеристику особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 (провадження №51-6029км20), відповідно до якої при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер та залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619км22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначення особі, визнаній винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відповідного покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, проте зауважує на тому, що зазначені обставини були враховані судом 1-ої інстанції при призначенні йому покарання в якості обставин, які відповідно до вимог ст. 66 КПК України пом`якшують покарання обвинуваченого.

Водночас, колегія суддів зауважує на тому, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, а востаннє 11.02.2021 за вчинення злочину, передбаченого за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців, 11.10.2022 звільнений у зв`язку із закінченням строку покарання.

Отже, на переконання апеляційного суду, ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та протягом нетривалого часу після відбуття строку покарання знов вчинив злочин, що загалом свідчить про його певну схильність до вчинення умисних злочинів з корисливих мотивів та як наслідок небажання стати на шлях виправлення.

Відтак, з огляду на вищезгадані обставини, колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання за вчинення інкримінованого йому злочину у виді позбавлення волі строком на 5 років є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тому підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 призначив йому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 23.05.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4