УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 145/1457/24

провадження №51-4171 ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 06 вересня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

установив:

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 вересня 2024 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу підготовчого судового засідання Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та, з-поміж іншого, покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1-4 ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) на строк 2 місяці.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що ухвала місцевого суду, якою покладено на обвинуваченого термін дії обов`язків поза межами дії ухвали про застосування запобіжного заходу без одночасного застосування запобіжного заходу не передбачена нормами КПК, а тому підлягає оскарженню

в апеляційному порядку. Також посилається на правові позиції, які відображені

в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справах № 237/1459/17 та № 243/6674/17.

Колегія суддів (далі - Суд), вивчивши доводи касаційної скарги та долучену до неї копію судового рішення, дійшла висновку про таке.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (рішення № 4-р/2019

від 13 червня 2019 року), забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбачений п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції, якому відповідає обов`язок цього суду переглянути по суті справу в спосіб всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів з урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Рішення, яким завершується розгляд справи, може стати предметом перегляду

в суді вищого рівня в апеляційному порядку, і подання апеляційної скарги щодо такого рішення не може бути заборонено законом.

Відповідно до положень статті 24 КПК кожному гарантується право

на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Водночас законом можуть бути встановлені обмеження чи навіть заборони щодо оскарження в апеляційному порядку окремих процедурних судових рішень.

Положеннями ст. 392 КПК передбачений перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, а саме: вироки, крім випадків передбачених ст. 394 КПК; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом; а також ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК, окремому оскарженню не підлягають. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Разом з тим, виняток становлять ухвали суду про обрання запобіжного заходу

у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, які апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому КПК, підлягають.

Також положеннями ч. 4 ст. 314 КПК передбачено, що в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як убачається зі змісту ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області

від 19 серпня 2024 року, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, під час підготовчого судового засідання, серед іншого, було задоволено клопотання прокурора та покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК на строк 2 місяці.

Тобто, можливість апеляційного оскарження ухвали підготовчого судового засідання суду, якою було задоволено клопотання прокурора та покладено

на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК,

не передбачена як положеннями ст. 392 КПК, так і приписами ст. 314 КПК.

За правилами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач апеляційного суду відмовляє

у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення,

яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Таким чином, приймаючи рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 суддя апеляційного суду діяв у відповідності до вимог статей 392, 399 КПК, а тому ухвалене ним рішення прийнято з додержанням закону.

При цьому посилання захисника у касаційній скарзі на правові позиції, висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 23 травня 2018 року

в справах № 237/1459/17 та № 243/6674/17 суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у цих рішеннях йдеться про постановлення слідчим суддею ухвал, що не передбачені кримінальним процесуальним законом, зокрема за результатами розгляду заяви про надання дозволу на проведення позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності та про надання дозволу на проведення комплексної позапланової перевірки, тоді

як у цій справі суддя місцевого суду у підготовчому судовому засіданні в межах своїх повноважень розглянув клопотання прокурора та поклав на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК, на певний строк, що

у свою чергу узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 947/5562/21.

До того ж, Суд звертає увагу захисника на те, що відповідно до положень абз. 3

ч. 4 ст. 202 КПК, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід

у вигляді застави, при цьому строк дії застави, як запобіжного заходу, законом не передбачений.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 . Суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 вересня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3