Провадження № 1-кс/638/3331/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0000142 від 12 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0000142 від 12 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтоване наступним.

СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 від 12 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

09 березня 2016 року до СВ Дзержинського відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій він вказує, що 04 березня 2016 року йому стало відомо інформацію, відповідно до якої 01 травня 2015 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи належною йому квартирою АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим спричинили матеріальну шкоду на суму близько 350 тис. грн.

09 березня 2016 року зазначена вище заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 в своїх свідченнях вказує, що в квартирі АДРЕСА_1 він зареєстрований з 1961 року. З приводу зазначеної квартири може вказати, що зазначена квартира є колишньої комунальної квартирою, яка складається з двох кімнат, загальної кухні і санітарного вузла. В одній кімнаті були прописані і проживали він та його мати, якій вказана кімната надана за рішенням райвиконкому, в порядку черги, на якій вона до цього перебувала. Основним квартиронаймачем зазначеної кімнати була мама, яка померла в 1988 році і після цього за рішенням райвиконкому від 10 березня 1989 року особовий рахунок переоформлений на його ім`я. У 1996 році зазначена кімната приватизована і учасником приватизації є він і його дочка ОСОБА_6 , яка на момент приватизації прописана в зазначеній квартирі. У 1996 році зазначена кімната приватизована на його ім`я і на ім`я його дочки. У 1997 році померла сусідка ОСОБА_7 і її рідний брат ОСОБА_8 вступив в права спадкування і в 1997 році продав другу кімнату в зазначеній квартирі. Власником зазначеної кімнати став він на праві договору купівлі-продажу від 29 грудня 1997 року. Після нього він подав всі необхідні документи в БТІ та 06 січня 1998 року вона зареєстрована у встановленому законом порядку. У 2008 році він з дочкою подали документи до відділу приватизації та сплативши всі необхідні квитанції стали власниками зазначеної квартири. За період з 1961 року і до теперішнього часу він особисто і його донька ніяких документів і, тим більше, договорів про продаж зазначеної квартири не підписували, ніяких доручень на інших осіб про представництво їх прав не видавали. Всі комунальні послуги по зазначеній квартирі оплачував він і боргів по її оплаті у мене немає. 03 березня 2016 року ОСОБА_5 на мобільний зателефонував брат ОСОБА_9 , який допомагає робити ремонт в зазначеній квартирі і повідомив про неможливість увійти в квартиру, оскільки висвердлена «секретка» нижнього замку на який замкнена квартира. Сам ремонт в зазначеній квартирі останній почав робити з листопада 2015 року, коли приїхав на зазначену квартиру, де його чекав брат і побачивши, що його слова підтвердилися, відразу ж викликав поліцію, яка по приїзду опитала його та брата, зібрала необхідні документи і після того, як вони увійшли у квартиру і побачили, що з неї нічого не викрадено, поїхали. У зв`язку з тим, що будь-які об`єкти, речі, матеріали не викрадені, він написав заяву що просить розгляд саме з цього факту не проводити, тому що спочатку не надав значення обставині, пов`язаному з висвердлюванням нижнього замку. На зазначених металевих дверях два замки і, йдучи, він закрив двері, але вже на верхній замок. 04 березня 2016 року в районі 13 години 30 хвилин йому на його номер подзвонив знайомий ОСОБА_10 , який безпосередньо виконує ремонтні роботи у зазначеній квартирі та повідомив, що йому зателефонувала сусідка з третього поверху з квартири АДРЕСА_2 зазначеного будинку ОСОБА_11 , яка зазначила, що хтось зламує двері в його квартиру, в зв`язку з чим він викликав робітників поліції, після чого, після приїзду, одночасно прибув наряд поліції, з яким піднявся до своєї квартири. Надалі, біля квартири він побачив трьох чоловіків та жінку, які на той момент вже виламали верхню частину каркаса двері з металу та зубилом вибили спиці, наявні в каркасі дверей, показав працівникам поліції свій паспорт і підтвердив факт своєї прописки в зазначеній квартирі і попросив у людей, які зламали двері його квартирі показати їх документи, на що вони відмовилися, але він бачив, що ці люди спустилися з одним з працівників поліції на поверх нижче і там щось йому показували. Після цього від працівників поліції він дізнався про те, що у зазначених осіб є документи (договір купівлі-продажу) зазначеної квартири, що його шокувало. Зазначені особи хотіли встановити нові замки, на що він категорично не погодився. В період цього часу приїхала донька з документами на вказану квартиру, які останній показав працівникам поліції, засвідчивши, що на законних підставах нею володіє. В ході всього розгляду почув від одного чоловіка, якого спочатку супроводжували два чоловіки та жінка, коли, розкривши двері квартири, повідомив, що його звати ОСОБА_12 та він є зятем покупниці квартири на прізвище ОСОБА_13 . Також від цього чоловіка він почув про те, що вони купили зазначену квартиру в грудні 2015 року, хоча в подальшому, в реєстрі він отримав інформацію про те, що квартира придбана Фарафоновою 01 травня 2015 року у невідомої йому особи. Він зрозумів, що його квартира стала предметом злочинного посягання, в зв`язку з чим просить в терміновому порядку накласти на зазначену квартиру арешт, з метою недопущення її подальшого продажу іншим особам.

Згідно з витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_13 відповідно до договору купівлі-продажу № 264 від 01 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за індексним номером № 21068454, але в той же час за вказаною адресою, відповідно до копії паспортів потерпілого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та мешкають зазначені вище особи, у яких маються оригінали документів про право власності на вищезазначену квартиру.

В матеріалах кримінального провадження маються копії документів, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 22.11.1996 року згідно з яким 37/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1 належить потерпілому ОСОБА_5 та його доньки ОСОБА_6 .

Крім того, згідно з договором купівлі-продажу від 29 грудня 1997 року 63/100

частини квартири АДРЕСА_1 придбано

потерпілим ОСОБА_5 .

Таким чином, документи матеріали інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, а саме: житлову квартиру АДРЕСА_1 знаходяться у володінні Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Харківської міської ради.

Слідчий зазначає, що необхідність отримання тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у володінні Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Харківської міської ради обґрунтовується потребою у наданні можливості ознайомитися з вказаними у клопотанні документами, зробити їх копії для подальшого долучення до матеріалів кримінального провадження.

Слідчий та прокурор до суду не з`явилися, одночасно з направлення до суду клопотання про тимчасовий доступ подали клопотання, в яких просили розгляд проводити без їх участі, зазначивши, що клопотання підтримують, просять задовольнити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 від 12 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

09 березня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій він вказує, що 04 березня 2016 року йому стало відомо інформацію, відповідно до якої 01 травня 2015 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи належною йому квартирою АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим спричинили матеріальну шкоду на суму близько 350 тис. грн.

09 березня 2016 року зазначена вище заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Згідно з витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_13 відповідно до договору купівлі-продажу № 264 від 01 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за індексним номером № 21068454, але в той же час за вказаною адресою, відповідно до копії паспортів потерпілого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та мешкають зазначені вище особи, у яких маються оригінали документів про право власності на вищезазначену квартиру.

В матеріалах кримінального провадження маються копії документів, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 22.11.1996 року згідно з яким 37/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1 належить потерпілому ОСОБА_5 та його доньки ОСОБА_6 .

Крім того, згідно з договором купівлі-продажу від 29 грудня 1997 року 63/100

частини квартири АДРЕСА_1 придбано

потерпілим ОСОБА_5 .

Таким чином, документи матеріали інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, а саме: житлову квартиру АДРЕСА_1 знаходяться у володінні Комунальному підприємстві « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Харківської міської ради.

Слідчий суддя вбачає, що необхідність отримання органом досудового розслідування тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у володінні Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Харківської міської ради обґрунтовується потребою органу досудового розслідування у наданні можливості ознайомитися з вказаними у клопотанні документами, зробити їх копії для подальшого долучення до матеріалів кримінального провадження.

Частиною 1 статті 159 КПК України передбачено, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

У відповідності до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадженні, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншим способом довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Відповідно до положень статті 162 КПК України, орган досудового розслідування не має можливості отримати доступ до необхідної інформації, в межах кримінального провадження, окрім як шляхом тимчасового доступу до вказаної вище інформації.

Подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. 160 КПК України, матеріали клопотання містять достатні дані про те, що інформація, яка знаходиться в Комунальному підприємстві « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Харківської міської ради, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , сама по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, про тимчасовий доступ до яких просить надати слідчий, має суттєве значення для встановлення важливих обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя акцентує увагу, що національні суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини та дотримуються Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час ухвалення рішень про надання доступу до речей і документів.

Так, в рішенні від 07 липня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» згідно з практикою Європейського суду з прав людини, невизначення обсягу обшуку, у тому числі і за аналогією тимчасового доступу до речей і документів, його мети є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що невизначене формулювання обсягу обшуку дало органу влади на власний розсуд вирішувати, які матеріали підлягають вилученню, що призвело до вилучення, окрім документів, що мають відношення до справи, деяких особистих речей. Європейський суд з прав людини визначив, що відсутність вказівки на конкретну мету обшуку (тимчасового доступу за аналогією) є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Європейський суд з прав людини у справі ««Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» від 26 березня 1979 р. висловився, що «не є достатнім, щоб втручання, яке розглядається, належало до винятків, перелічених у п. 2 ст. 10, так само не є достатнім, щоб таке втручання виправдовувалося тим, що його предмет належить до якоїсь визначеної категорії або підпадає під дію правової норми, викладеної у формі загальних і безумовних понять: Суд має переконатися в тому, що втручання, з огляду на факти і обставини конкретної справи, яку він розглядає, справді було необхідним». Ураховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що «у зв`язку з тим, що

Результати проведеного аналізу практики ЄСПЛ дають змогу констатувати, що у своїх рішеннях Суд визначив мінімальні гарантії, які мають бути викладені в законі з метою уникнення порушення прав особи, передбачених Конвенцією. Узагальнюючи викладене, до гарантій під час застосування доступу до речей і документів ЄСПЛ відносить такі: ? інформація збирається на підставі закону; ? положення закону відповідають вимогам доступності, чіткості та передбачуваності; ? ухвалення рішень щодо надання доступу повинні бути предметом судового контролю; ? такий контроль повинен передбачати можливість для особи навести свої аргументи; ? рішення суду повинно бути обґрунтованим; вказівки в ухвалі суду щодо того, до якої інформації (документів) надається доступ, повинні бути максимально чіткими; ? особа, інформація щодо якої передається, повинна володіти ефективними засобами захисту, що передбачали б можливість оскарження законності й обґрунтованості отримання доступу до такої інформації, а також отримання компенсації в разі виявлення порушення; ? доступ повинен надаватися лише до інформації, що необхідна для цілей розслідування; ? отримана інформація повинна належним чином фіксуватися, зберігатися та захищатися, щоб запобігати її модифікації, незаконному знищенню та поширенню (наприклад, рішення у справі Roman Zakharov v. Russia (заява № 47143/06)). Недотримання вказаних гарантій призводить до констатації ЄСПЛ порушення прав особи, гарантованих ст. ст. 6 та 8 Конвенції, а також ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також варто зазначити, що порушення гарантій, визначених у практиці ЄСПЛ, особливо щодо законності й обґрунтованості ухвали про надання тимчасового доступу до речей і документів, безпосередньо впливатиме на можливість використання отриманої інформації як доказу.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що зазначені відомості можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, та іншим способом неможливо довести вказані обставини, які передбачається довести за допомогою зазначеної інформації, суд вважає клопотання слідчого таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 159-164, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0000142 від 12 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити.

Надати старшому слідчому СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області капітану поліції ОСОБА_3 тимчасовий доступ до документів матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно, а саме: житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , які перебувають у володінні Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Харківської міської ради (юридична адреса: АДРЕСА_3 ), з можливістю ознайомитися з ними та зробити їх копії, для подальшого долучення до матеріалів кримінального провадження

Строк дії ухвали 2 (два) місяці із дня її постановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 КПК України у разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями цього Кодексу з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя