Справа № 953/7689/24
н/п 1-кс/953/6120/24
"21" серпня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що невстановлена група осіб, шахарайським шляхом заволоділа грошовими коштами Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області.
В ході досудового розслідування 14.08.2024 в період часу з 14:45 по 15:00 год. під час проведення огляду предмета у приміщенні ХРУП №1 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 49, за участю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який добровільно надав для огляду банківську картку, було вилучено: банківська картка, виготовлена із пластику коричневого кольору, на лицьовій стороні картки мається напис білого кольору «Приватбанк, для виплат» мікро-чіп та мається об`ємний напис « НОМЕР_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на задній стороні картки наявний напис чорного кольору «CVC 892».
Під час подальшого проведення огляду предмету, вищевказана банківська картка була вилучена та поміщена до спеціального сейф-пакету із написом «Національна поліція України» PSP 1033659 із підписами учасників слідчої дії.
Крім того, під час проведення вищевказаного огляду предмету ОСОБА_4 повідомив, що банківська картка АТ «Приватбанк», яку він надав працівникам поліції для огляду, належала його померлому 16.06.2023 батьку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на яку щомісячно надходили грошові кошти у сумі орієнтовно 4000 грн, як пенсійна виплата та якою він користувався після його смерті 16.06.2023 та знімав грошові кошти.
Вилучена в ході проведення вищевказаного огляду предмету річ була визнана речовим доказом у дійсному кримінальному провадженні.
Також під час досудового розслідування встановлено, що виявлена та вилучена річ під час проведення вищевказаного огляду предмета перебувала у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , моб. тел. НОМЕР_2 .
З огляду на вищевказане, відповідно до ст.ст.167, 170, 171 КПК України, виникла необхідність накладення арешту на вищевказане у клопотанні майно, адже не застосування арешту на дане майно може привести до його знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування.
Виявлені в ході огляду предмета вищевказана річ має суттєве значення у кримінальному провадженні у якості речового доказу, необхідного для проведення ряду слідчих (розшукових) дій, досліджень, у тому числі призначення ряду експертиз з метою встановлення фактів причетності до вчинення таємного викрадення майна, вчиненого в умовах воєнного стану на території Київського адміністративного району м. Харкова.
Сторона обвинувачення зазначає, що вилучені речі визнані у кримінальному провадженні у якості речових доказів, повернення таких, може призвести до їх знищення, втрати, пошкодження, зміни первинного змісту, унеможливить встановлення відомостей та отримання додаткових доказів, шляхом їх дослідження, інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
В судове засідання прокурор не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання.
В судове засідання власник майна ОСОБА_4 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду 21.08.2024 надійшла заява ОСОБА_4 , в якій він просить здійснювати розгляд клопотання про арешт майна, а саме банківської карти, без його участі, в зв`язку з особистою зайнятістю (а.с. 25).
14.08.2024 на підставі добровільної згоди ОСОБА_4 проведено огляд предметів за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 14.45 год. до 15.00 год., в ході якого, згідно протоколу огляду місця події від 14.08.2024, вилучено вказане в клопотанні майно (а.с. 12-17).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1