УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року

м. Київ

справа № 127/29397/21

провадження № 51-3122 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2024 року і

встановила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення, за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року, з урахуванням змін, унесених 30 квітня 2024 року Вінницьким апеляційним судом, ОСОБА_5 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) - на строк 4 роки; ч. 2 ст. 307 цього Кодексу -на строк 7 років без конфіскації майна, а на підставі частин 1, 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, грабежу; незаконного придбання й зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, повторно.

Як установив суд, 18 вересня 2021 року о 12:30 на вул. Магістратській у м. Вінниці ОСОБА_5 узявши у ОСОБА_6 мобільний телефон, наданий останнім добровільно, відмовився його повернути, ударив кулаком потерпілого в обличчя й зник з місця вчинення злочину. Унаслідок таких дій засудженого ОСОБА_6 було спричинено легких тілесних ушкоджень та завдано матеріальної шкоди в розмірі 825 грн.

Крім того, ОСОБА_5 придбав із метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який із цією ж метою зберігав розфасованим у запакованих згортках. Надалі 25 листопада 2021 року біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 затримали правоохоронці й вилучили у нього 14 згортків із канабісом, загальною вагою 12,35 г.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК) ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. За твердженням скаржника, згаданий суд не дав вичерпних відповідей на всі доводи сторони захисту, поверхово дослідив докази і дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 придбав і зберігав канабіс із метою збуту. На думку захисника, сама собою кількість згортків із наркотичним засобом, зважаючи на їх вилучення зі шприцами із залишками наркотичної речовини, не свідчить про наявність такої мети. Вважає, що її не доводять і дані в протоколі огляду диску з інформацією з телефона засудженого про місця «закладок», адже у цьому документі не відображено відомостей, котрі би дали змогу встановити час та пристрій виготовлення фотографій. Посилаючись на зазначене, а також на обвинувальний акт в іншій справі, за яким ОСОБА_5 інкримінується ч. 1 ст. 309 КК, автор скарги наполягає на тому, що в цьому кримінальному проваджені діяння засудженого належало кваліфікувати за ч. 2 ст. 309 КК. Також захисник зауважує, що наразі канабіс виключено з переліку особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, а посилання в оспорюваному рішенні на судимість у 2013 році суперечить положенням ст. 88 КПК.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність юридичної оцінки діяння за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються. Не міститься у поданій скарзі також аргументів про несправедливість призначеного покарання.

За правилами статей 433, 438 КПК, суд касаційної інстанції не уповноважений ревізувати повноту апеляційного розгляду, перевіряти докази з погляду їх достовірності та відповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Тому доводи захисника про неповноту апеляційного розгляду не є предметом перевірки в касаційному порядку.

Відповідно до статей 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою; у ній має бути зазначено мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення, а також положення закону , яким він керувався; при залишенні скарги без задоволення - зазначаються підстави, на яких її було визнано необґрунтованою.

Як убачається зі змісту оспорюваної ухвали, апеляційний суд додержався наведених законодавчих приписів, а посилання захисника на протилежне не можна визнати прийнятними.

Так, відповідно до ухвали, крім прокурора, вирок оскаржив у порядку апеляційної процедури обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 . У поданих скаргах сторона захисту, не оспорюючи обґрунтованість засудження за ч. 2 ст. 186 КК, наполягала на відсутності мети збуту канабісу, у зв`язку з чим просила перекваліфікувати діяння з ч. 2 ст. 307 на ч. 2 ст. 309 КК і призначити покарання в межах санкції цього закону.

Здійснюючи провадження, суд апеляційної інстанції перевірив доводи сторони захисту і встановив, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, ґрунтується на зібраних у справі й безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказах, оцінених відповідно до ст. 94 КПК.

Спростовуючи аргументи скаржників про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідність перекваліфікації вчиненого діяння на ч. 2 ст. 309 КК, апеляційний суд у своїй ухвалі навів конкретні докази, котрі доводять незаконне придбання й зберігання ОСОБА_5 особливо небезпечних наркотичних засобів із метою збуту.

Зіставивши фактичні дані щодо розміру вилученого наркотичного засобу, його розфасування й упакування із зафіксованою на компакт диску інформацією з телефона засудженого про місця «закладок», оцінивши їх у взаємозв`язку з іншими доказами, апеляційний суд умотивовано виснував, що загальна вага канабісу (12,35 г) значно перевищує потреби у власному вживанні. З огляду на це, поведінку засудженого в минулому, котрий притягався до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний із незаконним збутом наркотичних засобів, суд визнав неспроможною версію захисту щодо мети вчинення суспільно небезпечного винного діяння.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів висновки апеляційного суду, у касаційній скарзі немає. Ураховуючи зміст зібраних доказів та встановлені фактичні обставини, вилучення у ОСОБА_5 шприців і висунення йому обвинувачення в іншій справі не виключає наявності у засудженого мети збуту.

Крім того, не є слушними доводи захисника про неповноту протоколу огляду компакт диску, адже у скарзі не зазначено істотних порушень, які вливають на результати процесуальної дії. Натомість у силу ч. 2 ст. 84 КПК вказаний документ є джерелом доказів.

Дані, які характеризують особу засудженого входять до переліку обставин, визначених у ст. 91 КПК. Тому поведінка ОСОБА_5 в минулому має правове значення, а її оцінка, не є підставою для скасування оспорюваного рішення, зважаючи на приписи ст. 412 вказаного Кодексу.

Отже, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для зміни юридичної кваліфікації діяння з ч. 2 ст. 307 на ч. 2 ст. 309 КК. Це зумовило відмову в задоволенні заявлених стороною захисту апеляційних вимог.

Що стосується посилань захисника на виключення канабісу з переліку особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, то такі законодавчі зміни набирають чинності 16 серпня 2024 року (постанова Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653).

Таким чином у касаційній скарзі не міститься достатніх аргументів, які би доводили істотні порушення судом апеляційної інстанції норм права, котрі тягнуть за собою скасування ухвали на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, про що просить захисник. Звідси, - і немає необхідності в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 вказаного Кодексу.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7