Cправа №505/2539/24
Провадження №1-кс/505/1292/2024
УХВАЛА

Іменем України

21.08.2024 м. Подільськ

Слідчий суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Писарівка Кодимського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого по найму, військовозобов`язаного, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості, відносно якого 20.09.2022 до Кодимського районного суду Одеської області направлено обвинувальний акт за ч.3 ст. 332 КК України,

підозрюваного у кримінальному провадженні №-0000424 від 21.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20.08.2024 прокурор Подільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 на строк 60 (шістдесят) діб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що 21.08.2024 року закінчується термін дії ухвали суду від 25.06.2024 року про застосування запобіжного заходу, однак на даний час відсутні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважали доцільним застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний позбавленням волі.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні слідчого відділення Подільського РУП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №-0000424 відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

25.06.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 21.08.2024.

20.08.2024 до Кодимського районного суду Одеської області надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №-0000424 від 21.05.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч.6 ст.199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Оскільки Кодимським районним судом Одеської області підготовче судове засідання не проведено, слідчий суддя вважає за можливе розглянути вказане клопотання прокурора.

Так слідчим суддею встановлено, що під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст.177 КПК України, які на даний час продовжують існувати, що свідчать про необхідність продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Встановлюючи обґрунтованість підозри слід виходити з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання «є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летелье проти Франції» вказано, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п.1 ч.1 ст.177 КПК України ризик можливого переховування від суду. Ризиком можливого переховування від суду є те, що у зв`язку з близьким розташуванням державного кордону, у обвинуваченого є можливості безперешкодно перетнути державний кордон України як з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою в України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини, так із Республікою Молдова. Також останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, оскільки усвідомлює, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого обвинуваченому, у разі визнання його винним, може бути призначено покарання на строк від семи до дев`яти років із конфіскацією майна, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від суду;

- п.3 ч.1 ст.177 КПК України ризик можливого незаконно впливу на свідків у кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що обвинувачений, під загрозою можливого покарання, може почати впливати на свідків, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь, шляхом вмовлянь, погроз або підкупу;

- п.4 ч.1 ст.177 КПК України - який полягає в тому, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на обвинуваченого у кримінальному провадженні, не з`являтись до суду, що негативно вплине на судовий розгляд;

- п.5 ч.1 ст.177 КПК України ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності та на даний час відносно нього слухається обвинувальний акт за ч.3 ст.332 КК України, однак належних висновків для себе не зробив, та знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за аналогічний злочин, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема кримінальні правопорушення, передбачені ст.332 КК України.

Зокрема, у справі «Яблонський проти Польщі» №33492/96, пункт 83, від 21.12.2000 року, Суд зауважує, що відповідно до пункту 3 статті 5 органи влади, приймаючи рішення про те, чи слід звільняти чи затримувати особу, зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення його появи на суді. Дійсно, ця стаття передбачає не лише право на «судовий розгляд упродовж розумного строку або звільнення до розгляду», але також передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями його явки до суду».

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з близькістю кордону з непризнаною Придністровською Молдавською Республікою та Республікою Молдова, що свідчить про можливість спробувати переховуватися за межами території України від суду.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що не надходило відповідних звернень із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що він може уклонитись від перебування за місцем проживання з метою впливу на свідків, що може призвести до невиправданого затягування судового розгляду, у зв`язку з неможливістю своєчасної явки обвинуваченого до суду та не виключає можливість того, що обвинувачений може переховуватись з метою уникнення покарання.

Згідно з п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Суду, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного /обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх судових засідань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Разом з цим, у справі ОСОБА_8 проти Франції» №1/1998/904/1116 від 23.09.1998 року Суд вказує, що національний суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у справі «Лабіта проти Італії» №26772/95 від 06.04.2000 року Суд також нагадує, що існування розумної підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (те, без чого неможливо) для тривалого тримання під вартою, але через деякий час ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках Суд повинен встановити, чи інші підстави, наведені судовими органами, виправдовують подальше позбавлення свободи. У разі «відповідності» і «достатності» таких підстав Суд має також з`ясувати, чи компетентні національні органи виявили «особливу ретельність» у здійсненні провадження.

Зокрема, в справі «Білуха проти України» №33949/02 від 09.11.2006 Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка підозрюваного та відповідних органів влади та ін. Також Суд зазначає, що тільки ті затримки, які сталися з вини держави (правоохоронних органів), можуть виправдати висновок стосовно недотримання вимоги «розумного строку» (п.п.61, 64).

Метою застосування запобіжного заходу є, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_7 обвинувачується саме у вчиненні тяжкого злочину, а тому судом враховується тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому та термін покарання, який може бути призначено останньому в разі доведення його вини, що може бути підставою для наявності у обвинуваченого наміру переховуватись від суду.

Отже, вирішуючи клопотання про продовження тримання під вартою, суд враховує конкретні обставини даної справи та обставини, які були раніше встановлені під час розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу та його продовженні.

При цьому, суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження, суд приходить до висновку, що підозрюваному ОСОБА_7 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.06.2024 ОСОБА_7 визначено розмір застави у 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) (80 х 3028 = 242 240).

При визначенні розміру застави було враховано обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, майновий стан підозрюваного.

За таких обставин, суд вважає, що стосовно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою із залишенням розміру застави на підставі абз.2 ч.5 ст.182 КПК України, який зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 186, 189, 196, 197, 199, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Писарівка Кодимського району Одеської області, громадянину України, з середньою освітою, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , працюючому по найму, військовозобов`язаному, неодруженому, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості, підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, на 60 (шістдесят) діб, тобто до 19 жовтня 2024 року.

При продовженні строку дії запобіжного заходу, залишити заставу у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 21.08.2024 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) (80 х 3028 = 242 240), з покладенням обов`язків, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду або прокуратури;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду, а саме: с. Писарівка (Кодимської ТГ) Подільського району Одеської області;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1