Номер провадження: 11-кп/813/2113/24
Справа № 947/9339/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 року про продовження відносно ОСОБА_6 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000189 від 27.03.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.1 ст.263 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.1 ст.263 КК України, було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», терміном на 60 днів до 01.10.2024 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

- ОСОБА_6 утримується під вартою майже два роки;

- за період утримання ОСОБА_6 під вартою у нього погіршився стан здоров`я та він потребує необхідного лікування;

- ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, родину, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та матеріальне забезпечення у виді заробітної плати;

- тяжкість злочину не може бути вирішальною підставою обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- ризики, на які посилається прокурор у клопотання не доведені, оскільки відповідно до показів потерпілого, обвинувачений є відповідальною особою, заяви про скоєний злочин потерпілий не писав.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Водночас, в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просила розглядати апеляційну скаргу з її участю та участю обвинуваченого.

З огляду на наведене, розгляд апеляційної скарги проводиться за відсутності учасників провадження, та згідно з положеннями ч.4 ст.107 КПК України технічна фіксація судового розгляду не здійснюється.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок та межі перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За приписами цієї норми, у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, суддя -доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже в межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до положень ст. 422-1 КПК здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків та досліджує клопотання прокурора та рішення суду першої інстанції, яким вирішувалося питання продовження строку тримання під вартою.

Положеннями КПК України не передбачено право суду апеляційної інстанції витребувати інші документи чи матеріали кримінального провадження.

За приписами ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Київському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадженні, внесене до ЄРДР за №0000189 від 27 березня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.1 ст.263 КК України.

Оскаржуваною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 року щодо ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції про продовження застосування запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.1 ст.263 КК України.

Оскарженою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2023 року ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою до 01.10.2024 року.

Підставою для продовження строку тримання під вартою суд вказав те, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1), 3) та 5) ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000189 не були здійсненні всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд не допитав всіх свідків та безпосередньо не дослідив всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України.

З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду є обґрунтованим та продовжує існувати.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, він не одружений, до затримання ніде не працював, в отже і не мав офіційних джерел доходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, родину, позитивно характеризується не були підтвердженні жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме можливість здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні, які ще не були допитані судом безпосередньо під час судового розгляду.

Крім того, продовжує існувати ризик передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може продовжувати вчиняти нові злочини.

На теперішній час ОСОБА_6 повторно притягається до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі і особливо тяжкого злочину, що характеризує особу обвинуваченого виключно з негативної сторони.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1), 3) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час реально продовжують існувати.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки на підтвердження таких стороною захисту не надано жодного документального підтвердження та будь-яких даних про неможливість утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про незаконність оскарженої ухвали, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

НОМЕР_1 ) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги захисника та обвинуваченого без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 року про продовження відносно ОСОБА_6 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000189 від 27.03.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.1 ст.263 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4