Єдиний унікальний номер 448/588/24
Провадження № 1-кп/448/137/24
В И Р О К

Іменем України

12.08.2024 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська кримінальне провадження за №0000016 від 23 січня 2021 року та за № 0000055 від 28.02.2024 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мостиська Львівської обласні, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

потерпілий - ОСОБА_5

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1. ОСОБА_3 23 лютого 2024 року близько о 22 год. 00 хв., достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 №2102-1X та який Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024 №3564-IX, продовжений з 05 год. 30 хв. 05.02.2024 строком на 90 діб, перебуваючи у приміщенні кухні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві користування належить потерпілому ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу з поверхні холодильника, таємно викрав грошові кошти в сумі 24 000,00 грн., що належать потерпілому ОСОБА_5 , після чого залишив місце вчинення суспільно-небезпечного діяння та викраденим розпорядився на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 24 000, 00 грн.

2. Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

ІІ. Позиція обвинуваченого

3. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті. Пояснив, що, дійсно, 23.02.2024 близько о 22 год. 00 хв. Прийшов до будинку ОСОБА_5 разом із своїм двоюрідним братом. Вказав, що із ОСОБА_5 він особисто знайомий не був, а з ним був знайомий його брат, котрий запропонував піти до нього ввечері. Перебуваючи у приміщенні кухні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , побачив на холодильнику грошові кошти, вирішив їх таємно вкрасти, підібравши відповідний момент, коли залишиться в приміщенні кухні сам. Зазначив, що викрав 24 тис грн., а наступного дня купив собі за вказані гроші мобільний телефон, який подарував дівчині. У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що критично оцінює свої діяння, зробив для себе відповідні висновки, просив не застосовувати суворої міри покарання. Згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без дослідження доказів, якими підтверджуються встановлені досудовим розслідуванням обставини, а також згідний із встановленими обмеженнями оскарження вироку за результатами розгляду обвинувального акту в спрощеному провадженні.

Зазначив, що готовий понести призначене судом покарання, просив його не ізольовувати від суспільства.

ІІІ. Позиція потерпілого

4. Потерпілий ОСОБА_5 , у судовому засіданні пояснив, що із обвинуваченим не був знайомий, а знайомий із його двоюрідним братом, з яким разом були на службі та є військовослужбовцями, котрого запросив до себе додому 23.02.2024. Вказав, що обвинувачений прийшов разом з ним. Вони всі троє сиділи на кухні і спілкувалися. Наступного дня помітив, що в нього зникли гроші, які стояли на холодильнику в сумі 24 000, 00 грн. тому одразу звернувся в поліцію.

Вказав, що перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Міру покарання просить визначити на розсуд суду.

ІV. Оцінка Суду

5. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, та, роз`яснивши їм положення КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

6. Суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого, як особу.

7. Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

8. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого, у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

9. Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , в межах пред`явленого обвинувачення.

10. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

11. Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, Суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною четвертою статті 185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану.

12. Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі, поза розумним сумнівом.

V. Призначення покарання

13. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

14.Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, які згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

15. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

16. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

17. Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

18. Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

19. Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується те, що такий раніше не судимий згідно ст. 89 КК України, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись; бажає добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки, беззастережно визнав свою вину у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надав допомогу органам досудового розслідування та суду у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття, а також, враховуючи, його стан здоров`я, який на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, крім того, обставини, що обтяжують покарання відсутні.

20. З огляду на викладене, та, враховуючи позицію прокурора, яка просила призначати покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку та погоджується з думкою державного обвинувача та потерпілого про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання саме у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

21. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення його від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вже суд зазначив вище, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд також погоджується із думкою прокурора, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку. Суд також враховує думку потерпілого, який в судовому засіданні вказав, що перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Тому припустимо звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

22. Вирішуючи питання встановлення іспитового строку та покладення обов`язків із числа регламентованих ст.76 КК України, слід зазначити, що статтею 75 того ж Кодексу передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

23. У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

24. З огляду на наведене, з урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю в 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, регламентованих ст.76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

25. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

26. Суд приходить до переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

27. Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

28. Ухвалою від 22.03.2024 накладений арешт на як речові докази, який належить ОСОБА_6 . Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту з вищезазначеного майна, оскільки на даний час обставини, які були підставою накладення арешту на вказане майно відсутні.

29. Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

30. У відповідності до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України процесуальні витрати по справі необхідно стягнути з обвинуваченого в користь держави.

31. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

32. Цивільний позов по справі не заявлений.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

у х в а л и в :

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

2. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

3. Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

5. Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлений.

6. Речові докази у кримінальному провадженні:

6.1. мобільний телефон марки «REDMI NOTE 12 Pro», чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) із червоним чохлом, товарний чек, упаковку від телефона та перстня із металу срібного та жовтого кольорів в червоній упаковці - повернути ОСОБА_6 .

7. Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в розмірі 2650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) 48 коп. - стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

8. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

9. Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

10. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

11. Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

12. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею в нарадчій кімнаті 12.08.2024.

Суддя ОСОБА_7