УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0002079 від 05 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві, за процесуального керівництва Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002079 від 05 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року в справі № 760/7795/15 було задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження. Розгляд питання про арешт квартири відбувався без присутності власника.

Наявність арешту на нерухоме майно, що накладений на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року в справі №760/7795/15-К, підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Так, відповідно до матеріалів клопотання вбачається, що кримінальне провадження № 0002079 від 05 березня 2015 року внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 за фактом неправомірних дій невстановлених осіб, які у липні 2014 року шляхом обману заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності його матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 лютого 2014 року між ОСОБА_6 , як продавцем, та ОСОБА_7 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстровано в реєстрі за №147.

02 березня 2015 року між ОСОБА_7 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстровано в реєстрі за №321.

В клопотання адвокат зазначає, що придбання квартири ОСОБА_3 відбувалося за посередництва агенції нерухомості «Благовіст», які здійснювали повну перевірку об`єкта нерухомості та не виявили жодних застережень щодо вказаного об`єкту.

На момент укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу в квартирі не було зареєстровано інших осіб, крім того в державному реєстрі речових прав були відсутні відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень.

Також, автор клопотання зазначає, що беручи до уваги інформацію, зазначену в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року про накладення арешту, в якій вказано, що невстановлені особи заволоділи квартирою ще в липні 2014 року, привертає увагу той факт, що кримінальне провадження №0002079 було внесене до ЄРДР по факту заволодіння невстановленою особою шляхом обману квартирою АДРЕСА_2 - лише 05 березня 2015 року, тобто через три дні після придбання квартири ОСОБА_3 .

З метою з`ясування діючого стану речей в кримінальному провадженні №0002079 від 05 березня 2015 року, представник ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 , було направлено адвокатський запит від 03 травня 2024 року на адресу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві.

У відповіді Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 13 травня 2024 року, що була надана на адвокатський запит від 03 травня 2024 року, зазначено, що на даний час досудове розслідування в кримінальному провадженні триває.

Інформація про повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадженні - не надана.

Крім того, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у цивільній справі №760/17128/15-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 проку, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації договору, визнання права власності на майно, треті особи: ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, - задоволено частково, а саме: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 14 лютого 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №147, в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У вересні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , як діють в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про витребування майна, визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод в користуванні житлом.

ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_7 про стягнення суми відшкодування.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року у справі №760/25802/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року:

- в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , які діяли в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про витребування майна, визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод в користуванні житлом - відмовлено;

- в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , 3-я особа ОСОБА_7 . ро стягнення суми відшкодування - відмовлено.

В касаційному порядку рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі №760/25802/19 - не оскаржувались.

Автор клопотання зазначає, що в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року, арешт на майно накладався з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

В обґрунтування скасування арешту, адвокатом зазначено наступне:

- квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України;

- ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири, придбала її за відплатним договором у ОСОБА_7 за посередництва агенції нерухомості «Благовіст», яка і здійснювала пошук об`єкта нерухомості та його перевірку.

- до протиправних дій невстановлених осіб, які стали підставою для внесення до ЄРДР інформації про кримінальне провадження №0002079 від 05 березня 2015 року, ОСОБА_3 не має жодного відношення, а тому до квартири за адресою: АДРЕСА_1 не може бути застосована спеціальна конфіскація відповідно до ст. 96-2 Кримінального кодексу України.

- аналогічно, не може бути застосовано до квартири за адресою: АДРЕСА_1 конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

- на квартиру, яка належить ОСОБА_3 не може бути звернено стягнення в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки цивільний позов в кримінальному провадженні може бути заявлений до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, ОСОБА_5 реалізував своє право на подачу позову до ОСОБА_3 про витребування майна. Однак, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено.

Також, адвокат звертає увагу, що за дев`ять років досудового розслідування в кримінальному провадженні №0002079 від 05.03.2015 р. не має жодного підозрюваного.

Тож, подальші потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_3 , як арешт квартири.

01 липня 2024 року від адвоката ОСОБА_4 надійшла заява, в якій вона підтримала доводи, викладені у клопотанні та просила розглядати подане клопотання у її відсутності.

Представники Солом`янської окружної прокуратури м. Києва та Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду клопотання.

Відповідно до вимог статті 174 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд скарги у їх відсутності.

Згідно частини 4 статті 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах володільця майна ОСОБА_3 , підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, які звертаються з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зі змісту частини 1 статті 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що Подане клопотання обґрунтоване тим, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві, за процесуального керівництва Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002079 від 05 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року в справі № 760/7795/15 було задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження.

При вирішенні питання про накладення арешту на квартиру, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання про арешт, відповідає вимогам статям 170-173 КПК України, а майно, підлягає арешту з забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Частиною 2 пунктом 4 статтею 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення - конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до частини 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 4 статті 132 КПК України передбачено, що для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналізуючи вказану ухвалу слідчого судді від 24 квітня 2015 року, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на квартиру, був накладений обґрунтовано, основною метою його застосування було забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову в даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, стороною обвинувачення не доведено, що на даний час потреби досудового розслідування виправдовують такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, та відповідають принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини.

Крім того, органом досудового розслідування жодній особі з моменту внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення не придавлено підозру та не надано відомостей про звернення потерпілої особи з цивільним позовом в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 24 квітня 2025 року відпала потреба, тому клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року - скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 174, 309, 369, 372, 395КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а в н о в и в:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року у справ за № 760/17128/15 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1