Справа № 359/7005/24
Провадження № 1 -в/359/365/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2020 року за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и в :

02.07.2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , засудженого за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2020 року за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

У клопотанні адвокат просить замінити ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме, у вигляді виправних робіт з відрахуванням із заробітної плати в дохід держави двадцяти відсотків, посилаючись на те, що засуджений, до засудження працював неофіційно в місті Києві, має бажання працювати зараз. Не залежав матеріально від своєї сім`ї, відсутній інтерес до настільних чи інших ігор з метою отримання матеріальної чи іншої вигоди. Відповідно до характеристики засуджений зробив висновки зі своїх минулих помилок, помилки не повторює, у нього відсутні явні прояви неадекватної поведінки, відсутні ознаки явного нервового збудження, відсутні ознаки пригнічення, самооцінка адекватна. Алкогольні засоби та наркотичні речовини не вживає. Соціальні зв`язки засудженим підтримуються, які позитивно впливають на нього, підтримує зв`язки з бабусею, отримує від неї посилки. Останні півроку засуджений не вчиняв порушень. Таким чином, засуджений відбув більше двох третин призначеного йому покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.

В судовому засіданні захисник клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 клопотання захисника підтримав та просив замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, а саме, виправними роботами.

Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника, оскільки на підставі характеризуючих даних Бориспільської виправної колонії відносно ОСОБА_6 , а саме останній за час перебування у Бориспільській виправній колонії мав два стягнення, які погашені в у встановленому законом порядку, але не мав жодного заохочення, до праці не залучався, тому таке клопотання вважає передчасним.

Представник колонії підтримав думку прокурора.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, думку прокурора та представника колонії, перевіривши матеріали особової справи засудженого, суд не знаходить підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. До таких питань відноситься і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокове звільнення.

Так, вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Початок строку покарання: 05.02.2021року. Кінець строку: 05.02.2026 року.

Статтею 82 КК України передбачено, особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положеннями п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

З наявних у суду матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 засуджений за умисний тяжкий злочин, а саме вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2020 року, термін застосування ст. 82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким за відбуттям 1/2 частини призначеного строку покарання настав 05.08.2023 року.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2«Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст. ст.81,82 КК України є:

- ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;

- участь у суспільно-корисній праці;

- участь у виховних заходах;

- участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;

- участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;

- участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,

- поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;

- прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);

- визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;

- підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Тобто, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення, суд виходить з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Отже, становлення особи на шлях виправлення розцінюється як сукупність даних щодо прагнення засудженого до такого виправлення, тобто позитивні зрушення в його поведінці, так й його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не тільки сплив певної частини строку покарання, а й обов`язків факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

14.09.2023 року ОСОБА_6 розглядався на комісії установи, щодо застосування пільги, передбаченої ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, однак рішенням комісії засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки останній не став на шлях виправлення.

Згідно поданої документації та особової справи засудженого, ОСОБА_6 станом на 12.07.2024 року не став на шлях виправлення.

Так, згідно характеристики на засудженого ОСОБА_6 від 10.07.2024 року, за період відбування покарання останній характеризується негативно, допускав порушення встановленого порядку виконання та відбування покарання за, що має 2 стягнення. В майстерні установи не працевлаштований заохочень не має. Бажає змінити своє життя, про те це бажання має поодинокий та несистемний характер. Не бере участі у програмах, заходах, має негативне ставлення до участі в програмах. Усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити. Засуджений стверджує, що має бажання змінити своє життя, але з його поведінки видно, що це не відповідає дійсності.

Згідно ст. 118 КВК залучається до робіт з благоустрою установи та відділення. До виконання робіт по благоустрою відноситься добре. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Роботи із самообслуговування виконує самостійно, має достатній рівень необхідних навичок. Згідно вироку позову не має.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що засуджений не повністю підпадає під дію положень ст. 82 КК України, так як процес його виправлення не досягнув тієї стадії, що відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним. Засуджений ОСОБА_6 не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу та в роботі соціальних організацій, заохочень не має, не працевлаштований. Матеріали, які містяться в особовій справі на думку суду достатніх підстав для прийняття рішення про застосування більш м`якого покарання відносно засудженого ОСОБА_6 не містять.

При цьому, суд звертає увагу, що питання про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи зазначене, на підставі ст. 82 КК України, ст. 158 КВК України, та керуючись ст. 376, 536-539 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2020 року за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 15.07.2024 року.

Суддя ОСОБА_1