КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/959/2024 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального № 0002858 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює приватним підприємцем, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов в інтересах потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 45075,41 грн. завданої матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди залишено без розгляду, процесуальні витрати у розмірі 7518 грн. 70 коп. прийнято на рахунок держави.

Цим же вироком вирішено питання речового доказу.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_12 , вважаючи вирок незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також незастосуванням кримінального закону, що підлягає застосуванню, подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням терміном 3 роки, одночасно поклавши обов`язки, визначені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом не дотримано вимог ст.ст. 370, 374, 94 КПК України, що перешкодило суду винести обґрунтоване та мотивоване рішення виходячи з наступного. На думку прокурора, під час аналізу протоколу слідчого експерименту із доданим відеозаписом його проведення суд вказує, що за 5 секунд до зіткнення з відстані 3.6 метри водій ОСОБА_6 не бачив велосипедиста, оскільки оглядовості заважав насип піску та кущі. Проте, дані висновки суду не підтверджується відеозаписом слідчого експерименту, оскільки з відеозапису слідчого експерименту вбачається, що слідчий експеримент проводився за участі потерпілого ОСОБА_13 та на той час свідка - водія ОСОБА_6 . При цьому учасники слідчого експерименту надавали різні показання щодо швидкості руху велосипедиста, що, у свою чергу, тягло за собою різницю в часі щодо виникнення небезпеки для руху. Відповідно до слідчого експерименту, згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_13 , вбачається, що за 5 секунд до зіткнення водій мав можливість чітко спостерігати людину на велосипеді, що підтверджується відеозаписом слідчого експерименту. При цьому, на відео чітко видно, що оглядовості не заважали насип піску та кущ, як на це вказує суд при винесені вироку. Згідно з показаннями водія ОСОБА_6 , які підтверджуються відеозаписом слідчого експерименту, за 3 секунди до зіткнення водій бачив голову велосипедиста, повній оглядовості дещо заважав кущ. З 2.5 секунди до зіткнення ОСОБА_6 чітко було видно ОСОБА_13 на велосипеді. У зв`язку з різними показаннями потерпілого ОСОБА_13 та водія ОСОБА_6 слідчим при призначенні судової інженерно-транспортної експертизи були зазначені два варіанти вихідних даних, пов`язані з різницею в показаннях осіб щодо швидкості руху велосипедиста. Звивчення та аналізу висновку експерта № СЕ-І9/111-20/46317-ІТ вбачається, що експертом визначено чотири варіанти розвитку подій в залежності від швидкості автомобіля (50 км/год. - фактично максимально допустиму в населеному пункті, та 55,7-55,9 - швидкість з якою рухався водій ОСОБА_6 , та швидкості велосипедиста, на яку вказували потерпілий та водій ОСОБА_6 ). При цьому, на думку прокурора, судом однобоко надано оцінку висновку експерта № СЕ-19/111-20/46317-ІТ, жодним чином не проаналізовано висновки, до яких прийшов експерт. Так, на переконання прокурора, суд безпідставно зазначає, що за 5 секунд до зіткнення водій ОСОБА_6 не бачив велосипедиста, оскільки оглядовості заважав насип піску та кущі, дане твердження суперечить відеозапису слідчого експерименту. На 8 хв. 45 сек. частини 3 відеозапису слідчого експерименту, однозначно озвучено, що водій ОСОБА_6 міг чітко бачити велосипедиста за 5 секунд до зіткнення. Таким чином, на переконання апелянта, висновки суду першої інстанції щодо «штучного створення слідчим умов, за яких заміри в кінцевому випадку призводять до хибних висновків експерта у дослідженні від 24 вересня 2020 року № СЕ-19/111-20/46317-ІТ» не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що стороною захисту під час розгляду кримінального провадження в суді надано на дослідження висновок експерта № 59 від 13 жовтня 2020 року за результатами автотехнічного дослідження у кримінальному провадженні № 0002858. При цьому, слід зазначити, що вихідні дані, які використовував експерт при проведені експертизи, були задані йому захисником обвинуваченого, однак, такі вихідні дані задані лише з показань ОСОБА_6 та не враховано показання потерпілого. Також, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 102 КПК України у висновку експерта повинно бути зазначено опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом, проте дана норма кримінального процесуального закону експертом не дотримана. Так, як зазначає прокурор, у висновку експерта № 59 вказано, що експерту надійшли «електронні копії матеріалів кримінального провадження № 0002858», проте які це саме були матеріали, з висновку експерта зрозуміти неможливо, чи були надіслані, окрім фотокопій, відеозаписи слідчого експерименту, чи були надіслані копії всіх матеріалів кримінального провадження або документи, складені за результатами проведення окремих процесуальних чи слідчих дій, а тому, висновок експерта не відповідає вимогам ст. 102 КПК України, оскільки з нього неможливо зрозуміти на яких доказах він ґрунтується.

Прокурор зазначає, що суд у вироку при оцінці висновку експерта, наданого стороною захисту зазначає: «при проведені вказаної експертизи були використані дані, зафіксовані при огляді місця ДТП та об`єктивні дані про швидкість автомобіля, встановлена експертним шляхом, швидкість велосипедиста, на яку він вказував при проведені слідчого експерименту, тому сумнівів у достовірності висновку експерта від 13 жовтня 2020 року № 59 не виникає». Однак, як зазначає прокурор, даний висновок суду суперечить, як матеріалам кримінального провадження, зокрема протоколу проведення слідчого експерименту, з якого вбачається, що велосипедист вказував на швидкість руху велосипеда (Т1=5,47сек., Т2=6,26 сек., Т3=5,84 сек.), так і самому висновку експерта, з якого вбачається, що швидкість велосипедиста в експертизі була визначена, виходячи з показів обвинуваченого, а не потерпілого, а саме: (Т1=2,50 сек., Т2=2,10 сек., Т3=2,23 сек., Т4= 1,97 сек.).

За таких обставин, на переконання прокурора, висновок експерта № 59 від 13 жовтня 2020 року мав оцінюватись судом більш критично, оскільки його висновки є неповними, та ґрунтуються лише на показаннях обвинуваченого, на відміну від висновку експерта від 24 вересня 2020 року №СЕ-19/111-20/46317-ІТ, висновки якого ґрунтуються, як на показаннях водія ОСОБА_6 , так і на показаннях потерпілого. Проте, суд поклав висновок експерта №59 в основу виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , фактично побудувавши на ньому свої висновки щодо відсутності в діях ОСОБА_6 порушення правил п. 12.3 ПДР України, які б перебували в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП.

Прокурор вважає, що судом першої інстанції розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 проведено неповно. В судовому засіданні, що відбулось 11 листопада 2021 року, прокурором заявлено клопотання про відновлення стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами та виклику в судове засідання для допиту експерта ОСОБА_14 для надання роз`яснень щодо висновку експерта №СЕ-19/111-20/46317-ІТ з метою доведення прокурором обставин. Проте, судом відмовлено прокурору у даному клопотанні, без обґрунтування чи роз`яснень причин такої відмови, лише зазначено, що немає підстав для відновлення попередньої стадії. У подальшому судом першої інстанції при ухваленні вироку фактично відкинуто, як доказ винуватості ОСОБА_6 , саме висновок експерта № СЕ-19/111-20/46317-ІТ.

Прокурор вважає, що суд, обмеживши сторону обвинувачення в допиті експерта ОСОБА_14 , порушив принцип змагальності сторін, оскільки позбавив сторону обвинувачення можливості задати даному експерту запитання, відповіді на які мали істотне значення для встановлення об`єктивної істини у справі для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення та фактично позбавив прокурора можливості виконати передбачений ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Одночасно, судом при винесенні вироку порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, оскільки неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Прокурором затверджено обвинувальний акт, за яким ОСОБА_6 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України. Так, дії ОСОБА_6 підлягають правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України. Суперечливі висновки, на підставі яких суд прийшов до переконання про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та допущені судом першої інстанції порушення, в тому числі і порушення загальних засад кримінального провадження, ставлять під сумнів законність прийнятого рішення.

Захисником ОСОБА_10 на апеляційну скаргу прокурора подані заперечення, в яких захисник просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок без змін, оскільки, вважає його таким, що відповідає вимогам кримінального-процесуального закону, а викладені висновки суду повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Потерпілий, законний представник потерпілого та представник потерпілого, належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились. Від потерпілого та законного представника надійшли заяви про проведення апеляційного розгляду за їх відсутності (ас. 141-142, 153-155 т.2).

Від представника потерпілого ОСОБА_15 будь-яких заяв та клопотань не надходило.

Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого, його законного представника та представника потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурорів, які підтримали доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримуючи доводи, викладені у поданих захисником запереченнях, дослідивши за клопотанням сторін повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Положеннями ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

При цьому обов`язок доказування відповідно до ст. 92 КПК України покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Водночас ст.17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведені положення кореспондуються з вимогами ст.. 22 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст.. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, згідно зі ст.. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження дотримався наведених вимог закону.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у тому, що він 7 серпня 2020 року близько 15.30, керуючи вантажним автомобілем марки «IVECO», д/н НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Травневій в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області зі сторони вулиці Трояндової в напрямку вулиці Абрикосової, при наближенні до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиць Травнева та Бузкова, що в межах населеного пункту Дмитрівка, рухаючись головною дорогою вулицею Травневою з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху 50 км/год., проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідним чином не відреагував на її зміну при виникненні небезпеки для руху у вигляді велосипедиста, який виїхав на вищевказане перехрестя з другорядної дороги, в результаті чого допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху автомобіля виконував маневр повороту праворуч з другорядної дороги (вулиці Бузкової) на головну дорогу (вулицю Травневу).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому тім`яної кістки праворуч, множинних геморрагічних забоїв головного мозку з наявністю субдуральної гематоми тім`яної ділянки зліва, а також перелому кісток носу, які згідно висновку експерта № 211/Е від 31 серпня 2020 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме: п. 1.3 (учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, в такою бути взаємно ввічливими); п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщенні та кріпленні вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди); п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.).

Порушенням водієм ОСОБА_6 вимог п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Суд, допитавши обвинуваченого та потерпілого, дослідивши письмові докази сторони обвинувачення та захисту, створивши учасникам кримінального провадження рівні умови доказування, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись законом та своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, дійшов висновку, що під час судового провадження прокурором не доведено, що винуватим у зіткненні вантажного автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 з велосипедистом ОСОБА_13 є водій вантажівки. За відсутності доказів, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд дійшов висновку про виправдання ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує таке.

Згідно з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні 22 жовтня 2021 року в суді першої інстанції 7 серпня 2020 року він на автомобілі «IVECO» рухався з центра села ОСОБА_16 в бік траси головною дорогою доволі спокійно, зі швидкістю близько 50 км/год. Допускає, що ці + 5 км/год могли мати місце через погрішності технічних приладів. Наближаючись до перехрестя, задля уникнення зіткнення з велосипедистом, який раптово «вилетів» з другорядної дороги, з метою врятування життя велосипедиста, оскільки б тільки гальмував, то здійснив би наїзд на велосипедиста, травми були б набагато сильніше, навряд би велосипедист залишився живим. Чітко було видно, що велосипедист виконував саме правий поворот, згідно з траєкторією руху, напрямку руху, його діями. Враховуючи багаторічний досвід, сподіваючись, що велосипедист залишиться хоча б у правій смузі руху, він гальмував з виворотом керма вліво, з виїздом на зустрічну смугу, розраховуючи, що велосипедист, повертаючи праворуч, залишиться у своїй смузі, зустрічна смуга була вільна, а тому вважав, що так можливо уникнути ДТП та віддати велосипедисту дорогу. Це було виконано, але при гальмуванні та блокуванні коліс вантажівка стала дещо некерованою, тому після проїзду перехрестя, коли велосипедист, перекритий кабіною, зник з поля зору, він розблокував колеса, щоб автомобіль не вилетів за межі дороги, якісь долі секунди ще пройшли, почув поштовх, удар в будку автомобіля, після чого повторно застосував екстрене гальмування, не розуміючи ще, що відбулось. Вийшовши з автомобіля, побачив, що велосипедист вдарився в бічну частину вантажівки. При слідчому експерименті все упиралось у вантажівку, яку поставили на дорозі, та швидкість її руху. Вважає, що в тій дорожній ситуації виконав все необхідне для збереження життя необачного велосипедиста, проте, під час гальмування блокуються колеса, для розблокування коліс він почав їх вирівнювати, відчув удар в бік автомобіля, знову загальмував, зупинився, вийшов з-за керма та побачив, що відбулось зіткнення з велосипедистом. Припускає, що велосипедист не міг іншим чином рухатися, оскільки центробіжна сила виштовхнула велосипедиста, який зі швидкістю виїхав з повороту, у зустрічну смугу. У висунутому йому обвинуваченні просив виправдати.

Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні 10 червня 2021 року в суді першої інстанції показав, що 7 серпня 2020 року він їхав на велосипеді по вул. Травневій до перехрестя з вулицею Бузковою. Перед перехрестям зупинився, подивився, чи немає перешкод для продовження руху. Переконавшись у цьому, він продовжив рух. Далі стук і він отямився в лікарні.

Відповідаючи на запитання учасників судового провадження, потерпілий показав, що стук відбувся з автомобілем « Івеко ». Зіткнення відбулось у правий бік автомобіля та переднє колесо велосипеда. Він впав. Автомобіль він взагалі не бачив.

Не може сказати, що вивчав Правила дорожнього руху, про те, що відповідно до п. 6.7 ПДР України велосипедист повинен дотримуватися ПДР як водій, йому невідомо. Вважає, що він дотримався ПДР, оскільки на велосипеді були «світлячки», які були ввімкнені. Рухався по другорядній дорозі - вулицею Бузковою, примикаючої до головної, перед перехрестям з вулицею Травневою (головною) повністю зупинився за метри два, простояв близько 5 секунд, подивився ліворуч та праворуч, бо йому треба було повертати праворуч. Зліва оглядовість була обмежена насипом піску, майже нічого не видно. Він виглянув з велосипеда, нічого не побачив і поїхав. Автомобіль рухався з боку, де була обмежена оглядовість. Зліва автомобілів не було, він не бачив. Дорога була вільна. Праворуч він також подивився, обмежень для оглядовості не було. Паркан справа йому не заважав. Коли переконався, що немає перешкод для руху, продовжив рух, потім стук і він в лікарні.

Вулиця ОСОБА_19 має гравійне покриття, розмітки не має, її ширина не більше чотирьох метрів, він рухався ближче до узбіччя. Узбіччя - земля з травою. Головна дорога - вулиця Травнева має асфальтне покриття, по одній смузі руху в кожному напрямку, має розмітку. На момент зіткнення вантажівка знаходилась за два метри до велосипеда, чи виїхала вантажівка на зустрічну смугу не бачив. Також вказав, що швидкість руху було приблизно 8 км/год., чому така швидкість не дала можливість зупинити велосипед, не знає. Погоджується, що ширина головної дороги 6 м, якщо враховується бордюр. Автомобіль, коли відбулось зіткнення, знаходився приблизно у 2 м від його, потерпілого, сторони. Він не бачив, щоб вантажівка виїжджала на зустрічну смугу. Яка була швидкість автомобіля, не знає.

Зіткнення відбулось в момент повороту з другорядної дороги на головну дорогу.

Не може вказати, що йому завадило побачити великий вантажний автомобіль, можливо насип піску, проте він звернув увагу на транспортний засіб, коли вже став на педалі. Дорога з його місця зупинки перед перехрестям проглядалась на сто метрів зліва, він зупинився перед перехрестям та визирав, щоб переконатися у безпечності. Зліва головна дорога непряма, є поворот. Він бачив метрів 100 дороги зліва. Пам`ятає, що коли почав рух, побачив бокову частину автомобіля. Це відбулось у межах перехрестя, коли він виконував маневр повороту.

Велосипед був у справному стані.

Законний представник ОСОБА_20 в інтересах ОСОБА_13 , який на момент обставин кримінального провадження був неповнолітнім, звернулась з позовом про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 45075,41 грн. витрат на лікування та 100000 грн. моральної шкоди (ас. 57-85 т.1).

І потерпілий, і законний представник вважали, що водій заслуговує на покарання згідно з законом, а також просили задовольнити пред`явлений позов.

Сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених органом досудового розслідування обставин надала письмові докази, а саме:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0002858, згідно з даними якого за ч. 1 ст. 286 КК України за матеріалами правоохоронних органів внесені 8 серпня 2020 року відомості про кримінальне правопорушення з фабулою про те, що 7 серпня 2020 року близько 15.30 год. в с. Дмитрівка на нерегульованому перехресті вулиць Травнева та Бузкова відбулася ДТП за участю велосипедиста ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керуючи велосипедом «Ardis» при виїзді з другорядної дороги (вул. Бузкова) та виконанні повороту праворуч на вул. Травнева допустив зіткнення з правою боковою частиною вантажного автомобіля марки «IVECO», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався по головній дорозі (вул. Травнева), зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті ДТП велосипедист ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ та без свідомості був доставлений до Київської обласної клінічної лікарні (ас. 113 т.1);

- рапорт старшого чергового Центрального ВП К.-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_21 від 7 серпня 2020 року, згідно з яким надійшло повідомлення через службу 102 від ОСОБА_6 про ДТП (ас. 116 (копія), ас. 200 т.1);

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 7 серпня 2020 року зі схемою та фотознімками до нього. Згідно з даними протоколу огляду, складеному слідчим ОСОБА_22 за участі понятих та ОСОБА_6 , сліди гальмування автомобіля «Івеко» згідно схеми, за узбіччям, тротуаром праворуч: будівлі сільського типу, ліворуч - будівлі сільського типу; місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду та в зустрічному напрямку: 2.3 - «Головна дорога». Ділянка дороги (вулиці) в момент огляду освітлена природнім освітленням; положення транспортних засобів на місці пригоди - на проїзній частині; локалізація пошкоджень: в автомобілі «IVECO», д/н НОМЕР_1 , наявні пошкодження (деформація) та потертості бруду на правій боковій металевій рейці (між передньою та задньою вісями), у велосипеда «Ardis» - подряпини та потертості на рамі та передньому колесі, слід тертя на шині переднього колеса, без видимих пошкоджень; місце ДТП знаходиться на нерегульованому перехресті вул. Травнева та Бузкова у с. Дмитрівка; нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг - вул. Травнева (головна), вул. Бузкова (другорядна); вид покриття - асфальтобетон середньозернистий, стан покриття - сухе, чисте, дорожнє покриття для двох напрямків, число смуг для руху в напрямку огляду 1, число смуг в зустрічному напрямку - 1; до проїзної частини примикають праворуч - узбіччя, ліворуч - бордюрний камінь тротуару; інші сліди і негативні обставини - пляма крові згідно схеми.

Згідно з даними схеми ДТП проїзна частина по АДРЕСА_3 міститься знак 2.3 «Головна дорога». По ходу руху по вул. Травневій в бік перехрестя з вул. Бузковою з правого боку перед перехрестям насип ґрунту висотою 1.5 м., проте відсутні відомості щодо його розташування відносно як до головної, так і до другорядної дороги.

По вул. Бузковій при виїзді на вул. Травневу міститься знак 2.1 - «Дати дорогу». У протоколі огляду місця ДТП відомості про наявність вказаного знаку відсутні.

Автомобіль «Івеко» розташований на відстані 3,4 м від правих задніх і передніх коліс до лінії правого узбіччя по ходу руху автомобіля «Івеко», до якої йде прив`язка. Також на схемі за перехрестям по ходу руху автомобіля «Івеко» зображено невеличке коло, в якому міститься літера, схожа на «е», де мається позначка «№ 14», від якої поперек дороги проведена лінія, яка виступає точкою розрахунку відстаней для вимірювань вздовж дороги. Будь-яких даних, що це за відмітка, ні у протоколі місця огляду, ні у схемі ДТП, не міститься. Зі схеми ДТП встановлено, що частина вимірів прив`язана до вказаного кола, а частина вимірів - до лінії правого узбіччя по ходу руху автомобіля «Івеко». На схемі ДТП відсутня позначки про наявність дорожньої розмітки як на головній дорозі, так і на другорядній.

З прив`язкою до позначки «№ 14», яка відображена на відстані 6,4 м від правого краю проїзної частини другорядної дороги, з якої здійснював виїзд ОСОБА_13 , до переднього правого колеса автомобіля відстань 25,6 м. До в`їзду на перехрестя, на відстані 3.5 м та 1.6 м від узбіччя з лівого боку дороги розпочинаються сліди гальмування коліс автомобіля «Івеко» відповідно - правих та лівих коліс, які закінчуються за перехрестям на відстані 0,4 м від узбіччя лівої сторони (сліди лівих коліс автомобіля) та 3.6 м від лінії узбіччя справа (сліди гальмування правих коліс). Слід гальмування є переривчастий: слід гальмування лівих коліс - 8,8 м, потім 11,1 м не фіксується слід, потім слід 7,6 м; слід гальмування правих коліс на схемі - довжина його спочатку 5,8 м (при цьому слід розпочинається після початку фіксації слідів гальмування лівих коліс (відстань не зазначена) та закінчується до закінчення фіксації слідів гальмування лівих коліс на відстані 5,8 м від прямої, проведеної від позначки «№ 14», потім на відстані 8,5 м від попередньої позначки знову зафіксований гальмівний слід довжиною 4,2 м.

Велосипед знаходиться на проїзній частині головної дороги колесами в бік автомобіля, рульова частина - в бік узбіччя з правої сторони, на відстані від лінії правого узбіччя до середини коліс: переднього - 1.4 м., заднього 1, 5 м., від прямої, проведеної від позначки «№ 14», до середини переднього колеса відстань 12,2 м. На відстані 1.7 м від лінії узбіччя з правого боку зафіксований початок слідів юзу велосипеда, на відстані 1.6 м від лінії узбіччя справа закінчення сліду юзу, довжиною слід юзу 2,5 м (позначка 5).

На відстані 2 м від лінії узбіччя справа та на відстані 8,3 м від лінії, проведеної від точки «№ 14», на дорозі в бік руху як автомобіля, так і велосипедиста, зафіксована пляма крові (позначка 6) (ас. 118 - 129 (копія), ас. 202-213 том 1);

- протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 24 лютого 2020 року, за змістом якого автомобіль «IVECO», д/н НОМЕР_1 , після проходження технічного контролю 24 лютого 2020 року визнано технічно справним (ас. 130-131 (копія), ас. 214-215 т.1);

- копія технічного паспорту на автомобіль «IVECO», д/н НОМЕР_1 , копія посвідчення водія, за даними яких автомобіль належить ОСОБА_23 , водій ОСОБА_6 має всі водійські категорії, окрім «Т» (ас. 216 т.1);

- копія Поліса обов`язкового страхування № НОМЕР_2 , за даними його цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» (ас. 217 т.1);

- роздруківка результату проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», за даними якого на момент ДТП водій ОСОБА_6 був тверезий (ас. 216а т.1);

- висновок експерта від 26 серпня 2020 року № 12-1/2258, за даними якого сліди гальмування, залишені автомобілем «IVECO», д/н НОМЕР_1 , на місці пригоди, відповідають швидкості 55,7…55,9 км/год. (ас. 225-226 т.1).

- висновок експерта № 12-1/2256 від 31 серпня 2020 року, відповідно до якого встановити, якими частинами контактували автомобіль «IVECO», д/н НОМЕР_1 , та велосипед «Ardis» в процесі зіткнення та як механічні пошкодження при цьому утворилися в момент їх первинного контакту, не надається можливим через відсутність на їх зовнішніх поверхнях необхідного для цього комплексу слідової інформації.

Встановити, де відносно елементів дороги відбулося зіткнення автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , та велосипед «Ardis» за наявної в матеріалах справи слідової інформації не уявляється можливим, оскільки неможливо встановити експертним шляхом розташування автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , та велосипеда «Ardis» в момент зіткнення.

Встановити взаємне розташування автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , та велосипеда «Ardis» в момент їх первинного контакту не надається можливим через відсутність на їх зовнішніх поверхнях необхідного для цього комплексу слідової інформації (ас. 231-234 т.1);

- висновок експерта № 12-1/2257 від 31 серпня 2020 року, згідно з даними якого автомобіль «IVECO», д/н НОМЕР_1 , на момент ДТП був у справному стані (ас. 239-242 т.1);

- висновок експерта № 211/Е від 25-31 серпня 2020 року, за даними якого велосипедист ОСОБА_30 , 2004 р. народження , в ДТП отримав ушкодження у вигляді лінійного перелому тім`яної кістки праворуч, множинних геморрагічних забоїв головного мозку з наявністю субдуральної гематоми тім`яної ділянки зліва, а також перелому кісток носу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння (ас. 247-248);

- протокол слідчого експерименту та відеозапис до нього від 8 вересня 2020 року, відповідно до даних якого слідчий експеримент проведений слідчим ОСОБА_25 (хоча за текстом протоколу вказано, що такий слідчий експеримент проводив слідчий ОСОБА_22 ) за участю потерпілого ОСОБА_13 , його - адвоката ОСОБА_15 та водія ОСОБА_6 у якості свідка, понятих, водій ОСОБА_6 за 3 сек. (з урахуванням швидкості автомобіля 55.7-55,9 км/год) з робочого місця водія мав змогу спостерігати велосипедиста у відповідних його положення відповідно до темпу руху велосипедиста:1) вказаного потерпілим T1=5,47 c, T2=6,26 c, T3=5,84 c; 2) вказаного свідком ОСОБА_6 : 1) T1=2,5 c, T2=2,10 c, T3=5,84 c. При зближенні видимість велосипедиста збільшується, а саме з 2,75с до зіткнення чітко видно людину. З урахуванням темпу руху, вказаного потерпілим, видимість велосипедиста з робочого місця водія автомобіля наступає, починаючи з положення за 5 сек. до зіткнення, з урахуванням місць контактування та місце зіткнення, вказаного свідком ОСОБА_6 . Також замірами встановлено, що відстань від переднього габариту автомобіля «Івеко» до пошкоджень у місці зіткнення (контактування) = 3,6 м. ( ас. 4-9 т.2).

- вихідні дані, зазначені слідчим при призначенні судової інженерно-транспортної експертизи (ас. 174-176 т. 1, ас. 15-17 т.2);

- висновок експерта № СЕ-19/111-20/46317-ІТ від 24 вересня 2020 року, за змістом якого:

«1. В даній дорожній обстановці, за умов викладених у постанові, з технічної точки зору, водій автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. та п. 12.4. Правил дорожнього руху України.

2. В даній дорожній обстановці, за умов викладених у постанові, з технічної точки зору, згідно показів велосипедиста ОСОБА_13 , водій автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , рухаючись з максимально дозволеною швидкістю 50 км/год., мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедом марки «Ardis» шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху.

3. В даній дорожній обстановці, за умов викладених у постанові, з технічної точки зору, згідно показів велосипедиста ОСОБА_13 , водій автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , рухаючись з фактичною швидкістю 55,7...55,9 км/год, мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедом марки «Ardis» шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху.

4. В даній дорожній обстановці, за умов викладених у постанові, з технічної точки зору, згідно показів водія ОСОБА_6 , водій автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , рухаючись з максимально дозволеною швидкістю 50 км/год, мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедом марки «Ardis» шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху.

5. В даній дорожній обстановці, за умов викладених у постанові, з технічної точки зору, згідно показів водія ОСОБА_6 , водій автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , рухаючись з фактичною швидкістю 55,7...55,9 км/год, не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедом марки «Ardis» шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху.

6. В даній дорожній обстановці, за умов викладених у постанові, з технічної точки зору, згідно показів водія ОСОБА_6 , в діях водія автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6 вбачається невідповідність у виконанні вимог п. 12.4. Правил дорожнього руху України.

Згідно показів велосипедиста ОСОБА_13 , в діях водія автомобіля марки автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6 , вбачається невідповідність у виконанні вимог п. 12.3. та п. 12.4. Правил дорожнього руху України.

7. В даній дорожній обстановці, за умов викладених у постанові, з технічної точки зору, згідно показів водія ОСОБА_6 , невідповідність дій водія автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6 , вимогам п. 12.4. Правил дорожнього руху України, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно показів велосипедиста ОСОБА_13 , в діях водія автомобіля марки автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6 , невідповідність дій водія автомобіля марки «IVECO» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6 , вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України, перебувають у причинному зв`язку звиникненням дорожньо-транспортної пригоди» (ас. 181-186 т.1, ас. 20-25 т.2).

Стороною захисту наданий висновок експерта № 59 від 13 жовтня 2020 року, за даними якого за результатами проведення автотехнічного дослідження у кримінальному провадженні № 0002858, наданого стороною захисту, слідує, що:

1. В дорожній ситуації, що склалась, велосипедист ОСОБА_13 , який рухався велосипедом марки «Ardis», виїжджаючи з другорядної дороги з елементом маневру праворуч, повинен був відповідно вимогам п. 1.5, підпункту «д» п. 2.3, п. 10.1, п. 16.11, дорожнього знаку 2.1 (Розділу 33) ПДР України надати перевагу транспортним засобам, що наближаються до перехрестя по головній дорозі у даному випадку автомобілю «IVECO», р/н НОМЕР_4 , який наближався до перехрестя зліва.

2. Виходячи з вищенаведеного, з технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, велосипедист ОСОБА_13 , виконуючи вимоги п. 1.5, підпункту «д» п. 2.3, п. 10.1, п. 16.11, дорожнього знаку 2.1 (Розділу 33) ПДР України, мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «IVECO», р/н НОМЕР_4 , який рухався по головній дорозі.

3. В дорожній ситуації, що склалась, дії велосипедиста ОСОБА_13 не відповідали вимогам п. 1.5, підпункту «д» п. 2.3, п. 10.1, п. 16.11, дорожнього знаку 2.1 (Розділу 33) ПДР України, та знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП.

4. З урахуванням обставин даної ДТП водій автомобіля «IVECO», р/н НОМЕР_4 , ОСОБА_6 в даній дорожній обстановці, виконуючи рух в населеному пункті відповідно до п. 12.4 ПДР України повинен рухатись з допустимою швидкістю 50 км/год, а з моменту виникнення небезпеки, повинен був згідно вимог п. 12.3 ПДР України прийняти заходи до зменшення швидкості аж до зупинки.

5. В дорожній обстановці, що склалась, водій автомобіля «IVECO» ОСОБА_6 не мав технічної можливості запобігти даній ДТП шляхом своєчасного застосування гальмування (як способу зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі), виконуючи вимоги п. 12.3, п. 12.4 ПДР України.

6. За наданих умов, оскільки у водія автомобіля «IVECO», р/н НОМЕР_4 , була відсутня технічна можливість запобігти даній ДТП, як при дозволеній швидкості в населеному пункті, так і при розрахованій 55,7…55,9 км/год, то невідповідностей в діях водія ОСОБА_6 вимогам ПДР України, які б знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП не вбачається (ас. 39-43 т.1).

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що при відтворенні відео слідчого експерименту в судовому засіданні з`ясовано, що з відстані 3,6 метри за 5 секунд до зіткнення водій ОСОБА_6 не бачив велосипедиста, оскільки оглядовості заважав насип піску та кущі.

Також суд дійшов висновку, що хибні дані про відстань та час виникнення небезпеки для водія, зазначені у слідчому експерименті, внесені слідчим як вихідні дані при призначенні судової інженерно-транспортної експертизи за видом експертної діяльності «10.1 Дослідження обставин і механічну дорожньо-транспортних пригод», використані експертом при проведенні призначеної експертизи, відповідно до висновку якої від 24 вересня 2020 року № СЕ-19/111-20/46317-ІТ у зіткненні вантажівки з велосипедистом винуватий водій ОСОБА_6 .

Разом з тим, судом прийнятий до уваги висновок експерта, наданий стороною захисту. Суд дійшов висновку, що при проведенні вказаної експертизи були використані дані, зафіксовані при огляді місця ДТП, та об`єктивні дані про швидкість автомобіля, яка встановлена експертним шляхом, швидкість велосипедиста, на яку він вказував при проведені слідчого експерименту, тому сумнівів у достовірності висновків експерта від 13 жовтня 2020 року № 59 не виникає.

Суд першої інстанції, аналізуючи зібрані у провадженні докази та надаючи їм оцінку, посилаючись на положення ПДР України, а саме, п. 1.3, 1.4, 6.7, 11.4, 16.11, 1.10, 12.3, дійшов висновку, що при дослідженні доказів у кримінальному провадженні встановлено, що виїзд велосипедиста ОСОБА_13 на проїзну частину головної дороги став небезпекою, яку водій ОСОБА_6 не мав об`єктивної спроможності виявити, про що свідчить дані відео слідчого експерименту, під час якого слідчий штучно створює умови, за яких заміри, в кінцевому випадку, призводять до хибних висновків експерта у дослідженні № СЕ-19/111-20/46317-ІТ від 24 вересня 2020 року, а тому в діях водія ОСОБА_6 відсутнє порушення п. 12.3 ПДР України.

Швидкість водія ОСОБА_6 як 55,7….55,9 км/год не перебуває у причинному зв`язку із зіткненням з велосипедистом, оскільки причиною ДТП став виїзд велосипедиста з другорядної дороги на головну у небезпечний для велосипедиста спосіб.

Таким чином, допитавши обвинуваченого та потерпілого, дослідивши письмові докази сторони обвинувачення та захисту, створивши учасникам кримінального провадження рівні умови доказування, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час судового провадження прокурором не доведено, що винуватим у зіткненні вантажного автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 з велосипедистом ОСОБА_13 є водій вантажівки, а, відтак, за відсутності доказів, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд виправдав ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За версією органу досудового розслідування, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Івеко», порушив вимоги п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням потерпілому ОСОБА_13

тяжких тілесних ушкоджень.

Наявними у справі доказами беззаперечно встановлено, що 7 серпня 2020 року близько 15.30 год. сталось зіткнення автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі по вулиці Травневій в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області зі сторони вулиці Трояндової в напрямку вулиці Абрикосової, та велосипедом під керуванням неповнолітнього ОСОБА_13 , який, виїжджав з другорядної дороги (вулиця Бузкова), рухаючись справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Івеко», виконуючи маневр повороту праворуч з другорядної дороги (вулиці Бузкової) на головну дорогу (вулицю Травневу). Внаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Як обвинувачений ОСОБА_6 , так і потерпілий ОСОБА_13 вказали про те, що оглядовості заважав насип, як встановлено при огляді місця ДТП, висотою 1,5 м.

В цій частині свої показання обвинувачений підтвердив і під час апеляційного розгляду.

Згідно з п. 1.10 ПДР України автомобіль та велосипед є транспортними засобами, тобто, 7 серпня 2020 року відбулось зіткнення двох транспортних засобів.

Другорядна дорога, з якої здійснював виїзд на головну дорогу на велосипеді ОСОБА_13 , шириною 5 м, дорожньої розмітки немає. Колегія суддів звертає увагу, що за показаннями ОСОБА_13 в суді першої інстанції останній чітко вказав, що перед виїздом на головну дорогу він рухався ближче до узбіччя; що головна дорога має поворот; що перед тим, як виїхати на головну дорогу, він зупинився приблизно в 2 метрах від перехрестя, впевнився в тому, що ні зліва, ні справа немає автомобілів, та розпочав рух. Оглядовості ліворуч заважав насип.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду при дослідженні за клопотанням прокурора протоколу та відеозапису слідчого експерименту встановлено, що слідчий експеримент проводив слідчий ОСОБА_26 , за участю слідчого ОСОБА_22 , який здійснював відеозапис, ОСОБА_6 , якому, як вказав слідчий, роз`яснені права та обов`язки свідка, за участю потерпілого ОСОБА_13 , представника потерпілого ОСОБА_15 , понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , яким роз`яснені «права та обов`язки щодо фіксації дій, фіксації замірів, що проводилися, та внесення доповнень до протоколу». ОСОБА_6 підтвердив, що погодні умови співпадають, що рухався на автомобілі, який не був завантажений. Наближаючись до перехрестя, майже впритул до перехрестя, за відсутності оглядовості, вискочив велосипед. Аби уникнути ДТП та зберегти життя, враховуючи, що дорога була повністю пуста, на зустрічній смузі не було нікого, здійснив екстрене гальмування з маневруванням на зустрічну смугу, потім розблокування коліс для вирівнювання автомобіля. Як тільки це було зроблено, відчув удар, і загальмував вдруге.

Слідчий пояснює понятим, що на дорозі відтворили сліди гальмування автомобіля та сліди відкидання та початку юза велосипеда, і відтворено траєкторію руху. Водночас слідчий зазначає, що згідно з висновком експерта по слідах гальмування встановлена швидкість автомобіля в середньому 55 км/год, на що ОСОБА_6 зазначає, що так, десь приблизно так і було.

Слідчий акцентує увагу на замірах, наголошує, що ОСОБА_6 було запропоновано поставити автомобіль у місце, де він відчув удар контактування. Автомобіль стоїть припаркований на зустрічній смузі руху, ближче до лівого краю дороги. На запитання слідчого ОСОБА_6 вказав, що це приблизне місце, де відбулось контактування автомобіля з велосипедом. При цьому слідчим фіксується, що ліве колесо впирається у бордюр. У подальшому слідчим констатовано, що встановлено місце контактування автомобіля, яке відповідає механічним пошкодженням на автомобілі, а саме, при замірах встановлено, що місце контактування до передньої габаритної точки 3,6 м, до задньої габаритної точки - 4,0 м. У повздовжньому напрямку від місця контактування до електроопори 2,7 м і 7,0 м повздовжня відстань відносно лівого сліду гальмування.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що зазначені відстані не відповідають даним, зафіксованим під час огляду місця ДТП.

Слідчий наголошує, що точка контактування зафіксована у зустрічній смузі руху у напрямку центру села на відстані 0.3 м від малопомітної лінії дорожньої розмітки, яка починається за межами перехрестя нерівнозначних доріг. ОСОБА_6 на запитання слідчого відповідає, що приблизно відповідає. Слідчий акцентує увагу, що попереду позначені сліди відкидання, не зазначаючи, відкидання чого саме сліди.

При цьому колегія суддів акцентує увагу, що будь-які сліди відкидання, або будь-які інші сліди, попереду автомобіля на дорозі під час оформлення протоколу огляду місця ДТП не зафіксовані.

На відеозаписі зафіксовано, що замість потерпілого на велосипед сідає інша особа, фізичні дані якої трохи відрізняються від даних потерпілого. Відомості про цю особу слідчим не зазначаються. На відео зафіксовано місце знаходження велосипеда, який стоїть трохи в глибині на другорядній дорозі. Зі слів ОСОБА_6 велосипед стоїть на другорядній дорозі, де він приблизно побачив велосипед у русі. Потерпілий зазначає, що приблизно в цьому місці він зупинився, подивився направо, потім наліво, не побачив автомобілів та почав рух. Траєкторія руху, яка зазначена на асфальті, приблизно така, як він рухався. На запитання слідчого потерпілий вказує, що використовується інший велосипед, не такий, як був у нього, це велосипед «Аркада Ардіс», а у нього був «Компакт», які трішки відрізняються. Колеса, висота приблизно та сама. Рух велосипедист починає з зупиночного положення. Слідчий вказує, що довжина шляху велосипеда по траєкторії 12.6 м. ОСОБА_6 на запитання слідчого говорить, що, мабуть, це відповідає тому, що було, а потерпілий на запитання слідчого відповідає, що, побачивши машину, продовжив рух.

Зі слів потерпілого щодо траєкторії його та швидкості руху на велосипеді статист проїжджає по траєкторії зі швидкістю, на яку вказує потерпілий, коригуючи швидкість. Слідчим фіксується час: 5,47, 6.26, 6.16, 5,64. При цьому під час слідчого експерименту продовжується рух інших транспортних засобів, а велосипедист, під`їжджаючи до стоячого автомобіля, уповільнює рух, що зафіксовано відеозаписом.

Слідчий наголошує на тому, що розбіжності у показання ОСОБА_6 та потерпілого у тому, що потерпілий вказує, що зупинився, подивився по боках, а потім розпочав рух, а ОСОБА_6 зазначає, що побачив велосипед у русі.

Велосипедист, проїхавши трохи далі по другорядній дорозі вглиб, починає рух до місця, де побачив ОСОБА_6 велосипед у русі, та продовжує рух до автомобіля, на що ОСОБА_6 наголошує, що швидкість велосипедиста була більше. Слідчим фіксується час проїзду 3,41 сек., 3,01 сек. Велосипедист їде ще раз, на що ОСОБА_6 зазначає, що ця швидкість плюс-мінус відповідає. Слідчий фіксує час - 2,43 сек. ОСОБА_6 наголошує, що йому здається, що швидкість була більша, на що слідчий зазначає, що швидше не може, оскільки велосипедист скоро впаде на піску. Після цього статист їде ще один раз, фіксується час 2,56 сек. ОСОБА_6 зазначає, що швидкість, як йому здається, була швидше. Слідчий пропонує проїхати ОСОБА_6 самому, на що ОСОБА_6 погоджується. ОСОБА_6 проїжджає, також уповільнюючись біля автомобіля, слідчий фіксує час 3,22 сек. З якого моменту фіксується час, слідчим не зазначається. ОСОБА_6 пропонується проїхати ще раз, після чого фіксується час 2.10 сек. ОСОБА_6 говорить, що це приблизно відповідає тому, що було. Однак, ОСОБА_6 не знає про встановлений час, який слідчим оголошується іншим учасникам. ОСОБА_6 проїжджає ще раз. Слідчий фіксує 2,23 сек. Після цього слідчий пропонує проїхати ОСОБА_6 останній раз. ОСОБА_6 проїжджає, але слідчий не встигає зафіксувати. Слідчий просить всіх відійти назад. На відео фіксується частина дороги, по якій в день ДТП рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_6 . Справа від дороги по напрямку руху автомобіля ОСОБА_6 фіксується насип з кущами, який, як зафіксовано на відео, при русі по головній дорозі обмежує оглядовість руху по другорядній дорозі. Також за цим насипом, вздовж другорядної дороги, видно якусь невелику будівлю, яка, як видно з відеозапису, також перекриває оглядовість водія, який рухається на транспортному засобі по головній дорозі, будь-якого руху по другорядній дорозі. ОСОБА_6 проїжджає ще раз, але слідчий наголошує, що не встиг в кінці проїзду зафіксувати час. ОСОБА_6 в черговий раз проїжджає на велосипеді, слідчий фіксує час - 1,97 сек. Запитуючи у ОСОБА_6 , який не знає цього результату, чи відповідає така швидкість руху велосипедиста в день ДТП, останній підтверджує.

Слідчий фіксує, що від міста, де ОСОБА_6 приблизно побачив велосипедиста, та яке вказував потерпілий, до початку проїзної частини 2,1 м. Далі на відео зафіксовано, як від точки початку проїзної частини фіксується повздовж, як наголошує слідчий, відстань до початку лівого сліду, при цьому сам слід на відео не зафіксований, - 2,9 м. Слідчий зазначає, що це місце виїзду велосипедиста. У подальшому фіксуються підрахунки: 6,26 +5,64 , дорівнює 17,37, поділити на 3, буде 5,79. Слідчий оголошує, що це середній час для подолання відстані 12,6 м. Після цього 12.6 ділиться на 5,79, результат 2,17. Слідчий говорить потерпілому, що він 2,2 метри долає за секунду.

Після цього слідчим озвучується результати проїзду ОСОБА_6 на велосипеді: 2,43, 2,56, 2,10. Слідчий зупиняється та починає знову називати цифри без першого результату: 2,56; 2,10; 2,23; 1,97, що дорівнює 8,86. Цей результат ділиться на 4, озвучується 2,21, потім уточнюється, що десь, 2,22. Слідчий констатує 2,22 м/с. 12,6 м ділиться на 2,22, результат 5,67м, і знову озвучується кимось, що можна 5,68 м. Слідчий констатує, що це швидкість руху велосипедиста згідно з показаннями водія автомобіля.

Після цього слідчий роз`яснює понятим, що відео зйомка буде зупинена, «ми розбиваємо траєкторію руху посекундно, і так само розбиваємо траєкторію руху 55 км/год.». Хтось говорить, що треба перевести на секунди. Слідчий пропонує поділити 55 на 3,6. Озвучується результат 15.28. Слідчий оголошує, що 15,28 м/с - швидкість автомобіля. Після цього слідчий роз`яснює, що розбивають траєкторію на 15,28.

Переривається відеозапис для нанесення замірів.

Після відновлення відеозапису на асфальті фіксуються відстані 15.3 м. ОСОБА_6 , який перебуває в автомобілі, розташованому у смузі руху, по якій він рухався в день ДТП, на запитання слідчого вказує, що заміри згідно з розрахунками правильно зазначені. Це підтверджують і поняті, потерпілий та його представник. Слідчий наголошує ОСОБА_6 , що це його позиція з урахуванням місця зіткнення, яке розташовується на тій стороні на 3 сек. руху. Так само виставлений зараз на 3 сек. руху велосипедист. На запитання слідчого, чи видно щось водію, ОСОБА_6 говорить, що видно голову велосипедиста. Після цього ОСОБА_6 виходить з місця водія, туди сідає представник потерпілого, поняті. Слідчий говорить про те, що видно голову, можна виявити, що голова. Після цього виставляється автомобіль і велосипедист, як зазначає слідчий, на другу з половиною секунду руху. Автомобіль рухається вперед, зупиняється приблизно серединою автомобіля на мітці 2,5с+15,3. ОСОБА_6 підтверджує, що видно велосипедиста, якого можна ідентифікувати. ОСОБА_6 виходить з автомобіля, представник потерпілого сідає в автомобіль та підтверджує, що видно велосипедиста. Також фіксується, що велосипедист стоїть на позначці 2,5=5,7. Після цього автомобіль та велосипедист виставляється на 2 секунду. ОСОБА_6 вказує, що автомобіль був трохи по іншому, але велосипедиста видно. Слідчий наголошує на замірах на 4-5 секунду. Відміряється 4 та 5 секунди, робляться відмітки, автомобіль ставиться на відмітку «5 секунда». При цьому слідчий наголошує, що велосипедист поставлений на 5 секунду згідно з його показаннями, та фіксує, що з цього місця видно велосипедиста. На відео велосипедист фіксується на відстані безпосередньо перед виїздом переднім колесом на дорогу, а автомобіль ОСОБА_6 - від`їжджає назад.

Слідчий не пояснює, чому на відрізку п`ятої секунди велосипедист знаходиться попереду відмітки, на якій він стояв, а автомобіль віддаляється від перехрестя у зворотньому напрямку. Слідчий пропонує ОСОБА_6 проїхати на узбіччя. Після того, як ОСОБА_6 припаркував автомобіль, слідчий, показуючи на статиста, говорить, що статист віком, статурою аналогічний з потерпілим, висотою також, велосипед також аналогічний; що встановлювали, з урахуванням міста контактування, видимість при темпах, вказаних свідком-водієм та потерпілим учасником пригоди. Було встановлено, що на 3 сек. видно силует людини, на 2,5 сек. при темпі, вказаному водієм, видно велосипедиста. Слідчий до когось звертається і говорить, що: «При Вашому вказаному темпі, об`єктивно видно велосипедиста на 5 сек. і з 6 сек. видимість обмежується». При зверненні до учасників, чи відповідають заміри, швидкості, інші обставини, ОСОБА_6 говорить, що, ніби, відповідає. Інші учасники говорять, що відповідає. Статист називає свої дані.

За наслідками переглянутого відеозапису колегія суддів звертає увагу, що перевірка можливості бачення водієм ОСОБА_6 велосипедиста проводилась під час статичного перебування як автомобіля, так і велосипеда, при тому, що безпосередньо перед ДТП автомобіль перебував у рухливому стані, а велосипед: зі слів ОСОБА_6 - також в рухливому стані, зі слів потерпілого - у статичному стані, після чого розпочав рух, а, відтак, на думку колегії суддів, дані слідчого експерименту ґрунтуються на припущеннях.

Окрім того, на переконання колегії суддів, зміст протоколу слідчого експерименту не відтворює всіх обставин, які зафіксовані на відеозапису слідчого експерименту, що свідчить про його невідповідність даним, зафіксованих на відеозаписі.

Під час апеляційного розгляду прокурор не зміг пояснити, чому при проведенні слідчого експерименту не був залучений спеціаліст; не перевірялись показання потерпілого про те, що він не бачив автомобіль, та інші відомості щодо дій потерпілого, а також не було предметом дослідження дотримання правил дорожнього руху з боку потерпілого. Водночас прокурором було вказано, що надана стороною обвинувачення одна експертиза була проведена лише за показаннями обвинуваченого, а друга експертиза - за показаннями і обвинуваченого, і потерпілого.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду, що вихідні дані, зазначені слідчим при призначенні експертизи, частково не відповідають обставинам, які зафіксовані на відеозаписі, про що обґрунтовано вказав суд у вироку, а, окрім того, під час апеляційного розгляду встановлені й інші невідповідності, а саме: відстань від початку сліду гальмування, як зазначено слідчим, місце виявлення велосипедиста водієм (на відеозаписі зазначено 2,9 метрів від початку лівого сліду, а у «Вихідних даних» - 3 м від початку правого сліду гальмування, при тому, що правий слід гальмування коротший за лівий, що відображено на схемі ДТП), за показаннями потерпілого дорога, по який рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , має поворот. У той же час у «Вихідних даних» вказано, що дорога пряма.

З урахуванням того, що висновок експерта № СЕ-19/111-20/46317-ІТ від 24 вересня 2020 рокуґрунтується на вихідних даних, які зазначені слідчим, а також даних, викладених у постанові про призначення експертизи, про що прямо вказано у висновку експерта, колегія суддів погоджується з висновком суду, що заміри, надані слідчим, призвели до хибних висновків експерта у дослідженні № СЕ-19/111-20/46317-ІТ від 24 вересня 2020 року.

Встановлені обставини спростовують доводи прокурора про необґрунтованість висновків суду першої інстанції у цій частині.

Що стосується доводів прокурора про безпідставну відмову суду у задоволенні клопотання про відновлення стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами та виклику в судове засідання для допиту експерта ОСОБА_14 для надання роз`яснень щодо висновку експерта № СЕ-19/111-20/46317-ІТ, то колегія суддів вважає їх непереконливими. З аудіозапису судового засідання від 11 листопада 2022 року встановлено, що прокурор, посилаючись на те, що після дослідження протоколу слідчого експерименту та перегляду відеозапису, було встановлено, що за 3 сек. ОСОБА_6 бачив тільки голову потерпілого, оскільки дійсно кущ перекривав оглядовість, а слідчим при призначенні експертизи не зазначено момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_6 , такий момент був встановлений експертом, у зв`язку з чим виникла необхідність в роз`ясненні даного експертного висновку. Суд, вислухавши потерпілого та його представника, які покладались на розсуд суду, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання, дійшов висновку про відсутність підстав для відновлення стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

При цьому колегія суддів наголошує, що слідчим у «Вихідних даних» зазначено, що момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля слід рахувати, починаючи з 3 сек. до зіткнення, коли водій мав змогу спостерігати людину, а експертом взятий час - 5 с, з якого, як зазначено у висновку, настає видимість велосипедиста, що суперечить вказаним вихідним даним та впливає на розрахунки, проведені під час проведення експертного дослідження, що є очевидним та не потребує роз`яснення.

Також колегія суддів враховує, що під час проведення огляду місця ДТП не було встановлено та зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, у зв`язку з чим за висновком експерта № 12-1/2256 від 31 серпня 2020 року встановити, якими частинами контактували автомобіль «IVECO», д/н НОМЕР_1 , та велосипед «Ardis» в процесі зіткнення та які механічні пошкодження при цьому утворилися в момент їх первинного контакту, не надається можливим через відсутність на їх зовнішніх поверхнях необхідного для цього комплексу слідової інформації, як і неможливо встановити, де відносно елементів дороги відбулося зіткнення автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , та велосипед «Ardis», оскільки неможливо встановити експертним шляхом розташування автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , та велосипеда «Ardis» в момент зіткнення, як і неможливо встановити взаємне розташування автомобіля «IVECO», д/н НОМЕР_1 , та велосипеда «Ardis» в момент їх первинного контакту через відсутність на їх зовнішніх поверхнях необхідного для цього комплексу слідової інформації.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 , згідно з даними відеозапису слідчого експерименту, було підтверджено приблизне місце знаходження автомобіля в момент зіткнення.

За встановлених обставин колегія суддів вважає не беззаперечними як дані, отримані під час слідчого експерименту, так і висновок експерта, який ґрунтується на «Вихідних даних», вказаних слідчим.

Окрім того, колегія суддів враховує, що пунктом 6.7 ПДР України визначено, що велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв і не суперечать вимогам розділу 6 ПДР України.

За змістом п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно п. 16.11 ПДР України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Згідно з даними, встановленими у кримінальному провадженні, потерпілим ОСОБА_13 наведені вимоги закону не були дотримані, що знайшло своє відображенні у висновку експерта № 59 від 13 жовтня 2020 року.

Що стосується доводів прокурора про те, що даний висновок суду суперечить, як матеріалам кримінального провадження, так і самому висновку експерта, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки будь-які експертні дослідження щодо дотримання або недотримання потерпілим Правил дорожнього руху України у цій ситуації під час досудового розслідування взагалі не проводилось, а всі відомості стосувались тільки дотримання або недотримання Правил дорожнього руху ОСОБА_29 .

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові елементи, як діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 Кримінального кодексу України.

Верховний Суд у постанові № 537/1916/18 від 21 січня 2021 року зазначив про те, що при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається.

За результатами розгляду кримінального провадження встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди став виїзд велосипедиста ОСОБА_13 з другорядної дороги на головну дорогу з порушенням вимог п. 16.11 ПДР України, оскільки, виїжджаючи з другорядної дороги, ОСОБА_13 не надав дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по головній дорозі, тим самим створив аварійну ситуацію для водія ОСОБА_6 , та, побачивши автомобіль, маючи технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем під керуванням ОСОБА_6 , продовжив рух, про що сам потерпілий зазначив як під час слідчого експерименту, так і в суді першої інстанції, і такі дії ОСОБА_13 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками.

При цьому, хоча висновком експерта встановлено, що ОСОБА_6 рухався з невеликим перевищенням швидкості, проте, з огляду на обставини, встановлені у кримінальному провадженні, у тому числі й те, що ОСОБА_6 застосовувались заходи для уникнення зіткнення з велосипедистом, яке відбулось фактично вже на зустрічній смузі руху, колегія суддів доходить висновку, що дії водія ОСОБА_6 не були умовою та причиною дорожньо-транспортної пригоди.

За відсутності достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що саме внаслідок одноосібних дій ОСОБА_6 відбулася дорожньо-транспортна пригода, враховуючи, що під час судового розгляду встановлено, що саме порушення ОСОБА_13 Правил дорожнього руху України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП та неминуче зумовило настання шкідливих наслідків, передбачених ст. 286 КК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про недоведеність, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Окрім того, змістом оскаржуваного вироку спростовуються доводи прокурора про те, що суд першої інстанції дійшов переконання про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_6 визнаний судом невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад саме вказаного кримінального правопорушення.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегією суддів не встановлено підстав для скасування вироку суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4