УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника цивільного позивача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001657 від 24.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0001657 від 24.11.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки «Audi Q 7», 2020 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , з держаним номерним знаком « НОМЕР_2 », належний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог поданого клопотання ОСОБА_4 вказує на те, що СВ Одеського районного управлінням поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 24.11.2024 року за №0001657, за заявою ОСОБА_4 щодо вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 25.11.2023 року ОСОБА_4 вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого та допитано в якості потерпілого в рамках вказаного кримінального провадження. 30.05.2024 року ОСОБА_4 звернувся до СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області з цивільним позовом до ОСОБА_7 на загальну суму 3 401 460 гривень. ОСОБА_4 залучено до кримінального провадження №0001657 в якості цивільного позивача. В рамках кримінального провадження автомобіль марки «AUDI Q7» 2020 р.в. номер кузову НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 було визнано слідчим речовим доказом. За наявної в ОСОБА_4 інформації, яка повідомлена слідчому, ОСОБА_7 вивіз автомобіль марки «AUDI Q7» 2020 р.в. номер кузову НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 за межі території України та станом на теперішній час зазначений автомобіль перебуває в Королівстві Нідерланди. Підставою для накладення арешту на вказаний автомобіль, на думку ОСОБА_6 є реальні підстави, які вказують на здійснення активних дій ОСОБА_7 , направлених на заволодіння його грошовими коштами, витраченими на придбання автомобілю марки «AUDI Q7» 2020 р.в. номер кузову НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 шахрайським шляхом та подальше вивезення цього автомобілю за межі території України. У разі не накладення арешту на автомобіль марки «AUDI Q7» 2020 р.в. номер кузову НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 , права ОСОБА_4 будуть порушені та це, крім того, може призвести до відчуження вказаного вище автомобілю, який придбавався за грошові кошти ОСОБА_4 . З метою збереження автомобіля, як речового доказу та забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину ОСОБА_6 просить накласти арешт на автомобіль марки «AUDI Q7» 2020 р.в. номер кузову НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 та звертається до слідчого судді із відповідним клопотанням.

У судовому засіданні -

Адвокат ОСОБА_5 зазначив, що заявник ОСОБА_4 є потерпілим в рамках кримінального провадження, грошові кошти за які було придбано автомобіль належали ОСОБА_6 . Просив клопотання задовольнити з урахуванням заяви про уточнення вимог.

Слідчий ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що ОСОБА_4 є заявником у кримінальному провадженні та визнаний потерпілим в рамках кримінального провадження.

Приймаючи до уваги думку учасників процесу, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання про арешт майна, виходячи із наступного.

Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вбачається зі ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Тобто, цивільний позивач має право звернутись з клопотанням про накладення арешту на майно з метою відшкодування позовних вимог.

У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено : 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог ; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати : 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3- 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб .

Слідчим суддею встановлено, що СВ Одеського районного управлінням поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 24.11.2024 року за №0001657, за заявою ОСОБА_4 щодо вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 визнано потерпілим.

ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження було заявлено цивільний позов, відповідно до якого він просить стягнути з ОСОБА_7 на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 2 401 460 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Постановою старшого слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 03.06.2024 року ОСОБА_4 було залучено до кримінального провадження №0001657 в якості цивільного позивача.

Згідно ч. 2 ст. 61 КПК України, права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Викладене свідчить про те, що з метою забезпечення цивільного позову, ОСОБА_4 має право звертатися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно з метою відшкодування позовних вимог.

Між тим, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт наявності в рамках даного кримінального провадження цивільного позову не може свідчити про наявність правових підстав для задоволення поданого клопотання та накладення арешту на зазначений у клопотанні транспортний засіб ОСОБА_7 .

Так, з метою забезпечення цивільного позову арешт накладається на майно особи, яка має відповідний процесуальний статус в рамках кримінального провадження (підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження).

Разом з тим, відомості, які б свідчили про наявність у ОСОБА_7 , якого зазначено цивільним відповідачем в цивільному позові, одного з означених процесуальних статусів в рамках кримінального провадження №0001657 до клопотання про арешт майна долучено не було, а слідчим у судовому засіданні не було надано для огляду матеріали кримінального провадження, у зв`язку з чим, не було доведено наявності підстав для задоволення поданого клопотання щодо накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову.

Тобто на майно інших осіб, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт не може бути накладений.

Крім цього, ОСОБА_4 зазначає підставою для накладення арешту на майно збереження автомобіля, як речового доказу в рамках кримінального провадження з метою запобігання вчинення дій направлених на його відчуження.

Проте, слідчий суддя звертає увагу ОСОБА_4 на те, що арешт автомобіля з метою збереження речового доказу, про що фактично він просить, як цивільний позивач в рамках кримінального провадження, згідно з положень ч. 1 ст. 171 КПК України може бути прийнято слідчим суддею тільки у разі звернення, виключно, слідчого чи прокурора з відповідним клопотанням.

Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001657 від 24.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1