ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3146/24 Справа № 215/4363/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

23.10.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2024р. у кримінальному провадженні № 0000154 від 17.05.2021р., якою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Криворізька УВП № 3»

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16.11.2024р. включно

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2024р. обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.11.2024р.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився захисник ОСОБА_6 та оскаржив її в апеляційному порядку, та в апеляційній скарзі:

- вважає, що ризик переховування ОСОБА_7 від суду та впливу на свідків не підтверджені, переховування обвинуваченого від суду не слід вимірювати тільки суворістю можливого покарання, а оцінювати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, зв`язків з державою тощо;

- вважає, що продовження строку тримання під вартою не може обґрунтовуватись очікуванням призначення покарання у виді позбавлення волі , про що наголошено у рішеннях ЄСПЛ «Панченок проти Росії», «ІлІйков проти Болгарії» та інш.;

- вказує, що із спливом часу навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням тримання під вартою;

- вказує, що обвинувачений позитивно характеризується, має власне житло, та запобіжний захід у виді домашнього арешту був би достатнім для забезпечення кримінального провадження;

- прохає запобіжний захід змінити з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням додаткових обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скарги, позицію прокурора, яка заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, прохала залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної інстанції, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в провадженні Тернівського районного міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 врахував, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти здоров`я людини, що викликає тяжкі соціальні наслідки і за який законом передбачено покарання в виді позбавлення волі строком на вісім років, обвинувачений неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, в т.ч. під час дії застосованого щодо нього запобіжного заходу - домашнього арешту, не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, тому з метою уникнення від можливого суворого покарання, суд вважав, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення, врахував практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., відповідно до якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. На думку суду першої інстанції, обставини, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися, є актуальними, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків. При цьому за висновками суду першої інстанції, висловлені заперечення обвинуваченого і захисника щодо клопотання прокурора є недостатніми для зміни запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції при перевірці рішення суду першої інстанції щодо законності та доцільності продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано характер вчиненого ним умисного кримінального правопорушення, а саме що обвинувачений, діючи на досягнення свого злочинного умислу, за допомогою молотка, який він тримав в правій руці, із замаху наніс один удар в область голови потерпілого, від якого той впав з висоти власного зросту на землю без свідомості, чим спричинив потерпілому забій головного мозку ІІ ступеню, вдавлений перелом правої тім`яної кістки, забійна рана м`яких тканин голови, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений та не має на утриманні малолітніх дітей, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою.

Судом апеляційної інстанції також враховано, враховано, що 18.05.2021 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, умови якого він не виконав, у судові засідання 20.04.2022, 31.05.2022, 10.06.2022, 20.06.2022, 22.03.2023, 24.04.2023 не прибував, за рішенням суду піддавався примусовому приводу та грошовому стягненню за невиконання своїх обов`язків як обвинуваченого.

Враховуючи викладене вище, існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, є вірогідним та дає беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому та неможливості обрання йому іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що у обвинуваченого відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, процесуальної поведінки у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки відповідно до рішень суду, розміщених в ЄДРСР щодо приводу обвинуваченого, кримінальне провадження протягом двох років не мало належного вирішення через неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого, що підтверджує наявність заявлених ризиків.

Обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги захисника що ризик переховування ОСОБА_7 від суду та впливу на свідків не підтверджені, переховування обвинуваченого від суду не слід вимірювати тільки суворістю можливого покарання, а оцінювати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, зв`язків з державою тощо, що продовження строку тримання під вартою не може обґрунтовуватись очікуванням призначення покарання у виді позбавлення волі , про що наголошено у рішеннях ЄСПЛ «Панченок проти Росії», «ІлІйков проти Болгарії» та інш., та із спливом часу навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням тримання під вартою, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений позитивно характеризується, має власне житло, та запобіжний захід у виді домашнього арешту був би достатнім для забезпечення кримінального провадження, на думку суду апеляційної інстанції, також не є слушними, оскільки наведена вище процесуальна поведінка обвинуваченого, а саме його численні примусові приводи та грошові стягнення через неналежну процесуальну поведінку у кримінальному проваджені щодо життя та здоров`я особи, не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2024р., якою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16.11.2024р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2024р., якою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16.11.2024р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: