ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0000556 щодо ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , поданою на вирок Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Славута Хмельницької області, громадянина України, раніше неодноразово засудженого, останній раз 13.0922 року за вироком Приморського райсуду м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць; звільнений 13.09.22 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки та визначенням початку строку відбування покарання з моменту фактичного затримання, тобто, з 21.05.2023 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволений і стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілого у рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що 19.05.2023 близько 23:00 ОСОБА_7 розпивав спиртні напої зі своїми знайомими біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_1 , де також був присутній потерпілий ОСОБА_8 .

Далі, перебуваючи в цей же час та в цьому ж місці у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка та штовханина з раніше йому незнайомим ОСОБА_9 . В свою чергу потерпілий ОСОБА_8 та ОСОБА_10 намагались втрутитися у вказаний конфлікт з метою заспокоїти обвинуваченого.

У подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжував поводити себе агресивно по відношенню до присутніх осіб, висловлював на їх адресу образи та погрожував розправою, демонструючи предмет, схожий на ніж.

На вказані дії обвинуваченого потерпілий ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та з іншими особами з компанії, яка перебувала біля магазину «Делві», почали слідувати за ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , кидаючи вбік останнього каміння, ОСОБА_9 застосував газовий балончик в область очей обвинуваченого.

Далі, в цей же день, близько 23:33, перебуваючи на відкритій місцевості поблизу території домоволодіння АДРЕСА_2 потерпілий ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_7 та наніс останньому удар ногою у ліве плече.

У свою чергу, ОСОБА_7 , з метою захисту від дій потерпілого ОСОБА_8 , не оцінивши небезпечності посягання та обставин захисту, маючи при цьому можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, з мотивів самозахисту, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки захист явно не відповідав характеру нападу, реалізуючи свій злочинний умисел, 19.05.2023 близько 23:33, знаходячись на відкритій ділянці місцевості поблизу території домоволодіння АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, утримуючи у руці невстановлений предмет, що володів ріжучими властивостями, наніс ним не менше одного удару в ділянку черева зліва та не менше одного удару в ділянку правого плеча потерпілому ОСОБА_8 , заподіявши останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1800е від 20.06.2023, тілесні ушкодження у вигляді:

- різаної рани в проекції гребня лівої клубової кістки (на відстані 97см вгору від підошовної поверхні стоп та на 8,5 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла) з ушкодженням всіх шарів передньої черевної стінки з проникненням в черевну порожнину та випадінням з рани частини сальника, яка спричинена від механічної дії гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) ріжучими властивостями, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, та яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-к «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6;

- різаної рани на зовнішній поверхні правого плеча у нижній третині, яка спричинена від механічної дії гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) ріжучими властивостями, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, та яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). На підставі п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

Із вказаними тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_8 був госпіталізований до лікувального закладу.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить про скасування вироку суду з огляду на наявність у нього неприязних стосунків із представником державного обвинувачення ОСОБА_12 , яка приймала участь у розгляді матеріалів кримінального провадження у суді першої інстанції та не надала суду, на думку апелянта, повних та достатніх доказів інкримінованого йому на досудовому розслідуванні кримінально караного діяння.

Обвинувачений вважає, що державний обвинувач ОСОБА_12 саме на підґрунті неприязних стосунків із обвинуваченим просила призначити ОСОБА_7 надто суворий розмір покарання.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що він визнав провину та щиросердно розкаявся, співпрацював із слідством.

Під час апеляційного перегляду:

-обвинувачений ОСОБА_7 змінив свої апеляційні вимоги: не заперечував встановлені судом першої інстанції обставини, як вони викладені у вироку суду, надану судом кваліфікацію його дій за ст.124 КК України, але вважав призначений йому розмір та вид покарання занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості вчинених і вимушених дій по своєму захисту. Обвинувачений просив змінити вирок суду у частині призначеного йому покарання;

-прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 заперечував проти апеляційних вимог скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ст.124 КК України ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином умотивованими.

Відповідно до диспозиції ст.124 КПК України кримінального караними діями є,

зокрема, заподіяння особі умисного тяжкого тілесного ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони.

Судом встановлено, що 19 травня 2023 року ОСОБА_7 , перебуваючи на ділянці відкритої місцевості поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , захищаючись від посягання з боку потерпілого ОСОБА_8 та перевищуючи межі необхідної оборони, спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження наніс предметом з ріжучими властивостями удар у ділянку черева зліва та у область лівого плеча.

Такі дії ОСОБА_7 , окрім його пояснень у судовому засіданні суду першої інстанції, підтверджені поясненнями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , даними дослідженого судом протоколу огляду місця події від 20.05.23 року, протоколів пред`явлення особи для упізнання від 20.05.23 року за участі потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_16 , висновками судово-медичних експертиз №1486е, №1154/1523-БД, №1800е, даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19.06.23 року за участю поетрпілого ОСОБА_8 та його законного представника, даними протоколу перегляду відеозаписів із камери спостереження від 07.07.23 року

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у спричиненні потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень під час перевищення меж необхідної оборони ґрунтуються на підставі зібраних доказів і вони належним чином умотивовані та викладені у вироку суду.

Обвинуваченим ОСОБА_7 такі обставини під час апеляційного розгляду його скарги не заперечуються, як і надана правова кваліфікація його діям за ст.124 КК України.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене судом у відповідності до вимог ст.65 КК України, із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та характеристики особи обвинуваченого, а, також, наслідків для здоров`я потерпілого спричинених тілесних ушкоджень

У якості обставини, яка пом`якшує покарання для ОСОБА_7 , суд визначив його щиросердне каяття у вчиненому та визнання провини; обставиною, яка обтяжила покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив про наявність алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованих йому дій.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_7 є особою, яка раніше була неодноразово засуджена ( дві судимості за 2019 рік та за 2022 рік не є погашеними), не має міцних соціальних зв`язків та утриманців, а також, постійного та офіційного джерела доходу, що унеможливлює у даному випадку призначити інші, передбачені у санкції ст.124 КК України, види покарань.

Тому, розмір та вид призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, характеристиці особи обвинуваченого, відповідає основній його меті примусу, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним вчинення нових злочинів.

Підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміні вироку суду у частині призначеного покарання не убачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.405.407,418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ст.124 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а для ОСОБА_7 , який утримується під вартою, у той же строк та спосіб, починаючи з дня вручення йому копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4