Копія Справа №678/1479/24
Провадження №1-кп-678-137/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Летичів матеріали кримінального провадження за №0000182 від 07.10.2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, інвалідності не маючого, зенітника 1 зенітного ракетного відділення 3 зенітного ракетного взводу 3 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було призвано по мобілізації на військову службу солдата резерву та направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №99 від 09.04.2022 року солдата зенітника 1 зенітного ракетного відділення 3 зенітного ракетного взводу 3 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного-артилерійського дивізіону зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень п.9 ст.1, п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу по мобілізації у військову частину НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Натомість, 07.10.2024 року близько 06 год. 30 хв., військовослужбовець ОСОБА_5 не виконуючи обов`язки військової служби, знаходячись на дорозі по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домогосподарства АДРЕСА_3 , яким користується та власником якого є його колишня дружина ОСОБА_4 де, в подальшому, відчинив хвіртку, яка веде до даного домогосподарства, підійшовши до приміщення житлового будинку, вирішив незаконно проникнути до нього з метою примушення останньої до написання заяви до суду про відмову від їхнього спільного малолітнього сина.

Тоді ж, реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_5 , в той самий час, знаходячись на території вказаного домогосподарства, виявивши, що вхідні двері будинку не замкнені, всупереч вимогам ст.30 Конституції України, згідно якої «Кожному гарантується недоторканність житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи», ст.12 Загальної декларації прав людини, згідно якої «Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла», та ст.17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, відповідно до якої «Ніхто не повинен зазнавати незаконних посягань на недоторканність його житла», усвідомлюючи факт, що вказане житло (будинок) йому не належить, не отримавши на це згоди власниці вказаного домогосподарства ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, за відсутності законних підстав, порушуючи конституційне право на недоторканність житла особи, відчинивши незамкнені двері, незаконно проник в середину житла, а саме будинку по АДРЕСА_2 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне проникнення до житла ОСОБА_5 перебуваючи в середині будинку за вказаною адресою, прослідував до спальної кімнати де на той час відпочивала ОСОБА_4 та почав примушувати останню до написання заяви до суду про відмову від їхнього спільного малолітнього сина, розбив шибку міжкімнатних дверей, після чого покинув будинок, тим самим свідомо та умисно порушив недоторканність житла особи.

Тобто, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України (незаконне проникнення до житла особи).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся та надав суду показання, про те, що всі обставини зазначені у обвинувальному акті він визнає в повному обсязі, нічого не оспорює та підтверджує їх. Його показання є добровільними, правдивими та істинними. Свою вину він визнає в повному обсязі, щиро розкаюється у вчиненому, обіцяє більше такого не робити та просить суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні надала показання про те, що вона повністю підтримує показання надані нею під час проведення досудового розслідування. Так, її колишній чоловік ОСОБА_5 07.10.2024 року, близько 06 год. 30 хв. проник до приміщення належного їй будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а саме до однієї з кімнат приміщення та при цьому перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою та примушував її написати заяву до суду про відмову від їхнього спільного малолітнього сина ОСОБА_6 , однак вона йому відмовляла. В подальшому вона вийшла з будинку та викликала з приводу вказаної події працівників поліції. Вона не пробачає обвинуваченого за даний вчинок. Якщо суд дійде до переконання про винуватість обвинуваченого у вчиненні даного кримінального проступку то при призначенні судом покарання вона покладається на думку суду.

Судом встановлено, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. За таких обставин, суд переконавшись, у відсутності сумнівів в добровільності позицій учасників процесу, згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим розслідуванням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших, з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Виходячи з наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, у межах ч.3 ст.349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Таким чином дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.162 КК України (незаконне проникнення до житла особи).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ч.1 ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є щире каяття.

Згідно ст.67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 являється особою раніше не судимою, повністю визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального проступку, щиро розкаявся у вчиненому, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем несення служби характеризується посередньо, має на утриманні одну малолітню дитину, що відповідно пом`якшує йому покарання.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, позицію сторони обвинувачення та сторони захисту щодо призначення обвинуваченому покарання, а також інші в сукупності обставини та їх поєднання, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, та ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, суд приходить до висновку призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, яке на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано, цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та документально підтверджені процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід під час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 не обирався і суд приходить до переконання, що не має необхідності його обирати і до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.110, 368-371, 374, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Летичівський районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Летичівського районного суду

Хмельницької області підпис ОСОБА_1

Суддя Летичівського районного суду

Хмельницької області ОСОБА_1