Справа №589/3488/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/868/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2023, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 04.02.2022 вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, 2 ст. 186, 70 КК України до покарання у виді 4 років і 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив призначити йому менш суворе покарання застосувавши ст. 69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого про стягнення на його користь 5000 грн моральної шкоди.

В інших поданих до апеляційної скарги доповненнях обвинувачений ОСОБА_8 просив зарахувати у строк покарання два місяці вже відбутого ним покарання (а.с. 246).

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.02.2022 ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.02.2022.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 12591,54 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 653,80 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначав, що вину визнав, щиро розкаявся і має ряд захворювань та неповнолітню доньку. Щодо цивільного позову, про стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілого, то тут обвинувачений вважав, що доказів в підтвердження вказаного потерпілим не надано, в тому числі немає відомостей про факт звернення останнього до лікаря психолога.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 у вечірній час, 12.08.2020, перебуваючи біля ПТУ АДРЕСА_2 де проходив ОСОБА_10 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, наздогнав ОСОБА_9 та наніс один удар рукою в область потилиці останнього, від якого він втратив рівновагу та впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , почав наносити численні удари ногами в область голови потерпілого ОСОБА_9 , який в той момент, намагався прикриватися від ударів. Після того, як потерпілий перестав чинити опір, ОСОБА_8 з кишень шортів відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , саме: мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «Note 9» вартість якого, згідно висновку експерта №19/119/11/1-2058 від 31.08.2020 складає 8333 грн., грошовими коштами в сумі 1500 грн., після чого, рукою зірвав з шиї потерпілого ОСОБА_9 шкіряний ланцюжок, на якому висіла срібна прикраса у вигляді «молоту Тора», вартість якої, згідно висновку експерта №19/119/11/1-2058 від 31.08.2020 2758,54 грн., спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 12591,54 грн. та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 заволодів грошовими коштами та вищевказаним майном, що належать ОСОБА_11 та спричинив останньому тілесні ушкодження: в ділянці лобу зліва крововилив (1), на фоні крововиливу подряпина, аналогічний крововилив по нижньому краю нижньої повіки правого ока (1), по нижньому краю правої брови (1), на кінчику носа садно, в ділянці носо-губної складки справа подряпина, забійна рана на слизовій верхньої губи справа від середньої лінії на фоні крововиливу, садно по задній поверхні правого передпліччя в верхній третині (1), аналогічне садно на передній поверхні колінного суглоба злів (1), справа (1), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого підтримали, просили призначити обвинуваченому менш суворе покарання із застосуванням ст. 69 КК України, просили зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк ув`язнення та просили відмовити потерпілому в задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж), вчинене повторно, в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_8 не оскаржується, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 404 КПК України до аналізу вироку суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вдається.

Водночас, в апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок суду першої інстанції переглянути в частині призначеного покарання, просив застосувати ст. 69 КК України, в частині стягнення з обвинуваченого грошових коштів в рахунок відшкодування заявленого потерпілим цивільного позову, просив відмовити в задоволенні такого позову, та в частині зарахування у строк покарання строку перебування ОСОБА_8 під вартою.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї зальтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіхконкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання неможе вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися зурахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Як слідує з матеріалів справи призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину який є тяжким злочином, характер злочину, дані про особу обвинуваченого, який маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, має тяжке захворювання, постійне місце проживання, утримує неповнолітню дитину, посередньо характеристику за місцем проживання, негативні характеристики відсутні, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває та не працює.

Також судом враховану обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, та відсутність обставин що обтяжують покарання винного.

Тому, з урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки останній маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисний злочин проти власності.

Таке покарання, дісно буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та цілком відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі .

Також, оскільки ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене за ч. 2 ст. 186 КК України, до проголошення вироку Шосткинським міськрайонним судом Сумської області від 14.02.2022 то суд першої інстарнції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 слід призначити покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, при цьому зарахувавши йому частково відбуте покарання за попереднім вироком.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив застосувати ст. 69 КК України і призначити йому менш суворе покарання, оскільки свою вину у вчиненому він визнав, щиро розкаявся, має ряд захворювань та неповнолітню доньку.

У відповідь на вказане колегія суддів зауважує на тому, що всі перелічені обвинуваченим обставини поза увагою не залишились та вже враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарння. При цьому, слід зауважити і на тому, що обставиною, яка пом`якшує покарання судом визнано щире каяття, тоді як ст. 69 КК України вимагає встановлення двох таких обставин, при цьому вони повинні істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, висновків для себе не робить та продовжує вчиняти нові злочини.

З урахуванням цього, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України та помякшення призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що в строк його покарання слід зарахувати термін ув`язнення, який він вже відбув, то з матеріалів провадження також слідує, що вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2023 строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу набрання вироком законної сили, при цьому зарахувавши в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.02.2022.

Також обвинувачений ОСОБА_8 не погоджувався із цивільним позовом потерпілого, який судом першої інстанції задоволено та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 12 591,54 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважав, що 5000 грн моральної шкоди на користь потерпілого з нього суд стягнув не обгрунтовано, оскільки доказів в підтвердження вказаного потерпілим не надано, в тому числі немає відомостей про факт звернення останнього до лікаря психолога.

З такими висновками обвинуваченого колегія суддів погодитись не може.

Так, згідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як слідує з матеріалів справи вирішуючи питання цивільного позову судом першої інстанції встановлено, що потерпілим ОСОБА_12 заявлено позов про відшкодування 12591,54 грн матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди.

В ході судового розгляду з пояснень потерпілого було встановлено, що розмір вказаної матеріальної шкоди підтверджено висновком експерта в оглянутій в судовому засіданні експертизи. Моральні страждання полягають у перенесенні ним фізичного болю, приниження, хвилювання, його психоемоційного стану після вчинення стосовно нього злочину, так як він був позбавлений коштовних для нього речей в тому числі і мобільного телефону що ускладнило його соціальні зв`язки та якість життя.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що розмір моральної та матеріальної шкоди обвинувачений в суді першої інстанції визнав в повному обсязі.

А тому, виходячи з зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що дійсно потерпілий поніс матеріальні збитки у зазначеному розмірі та моральні страждання, які відповідають заявленим вимогам, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

В ході апеляційного перегляду справи обвинувачений ОСОБА_8 стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілого вже вважав безпідставним, оскільки потерпілий, на думку обвинуваченого, моральних страждань не підтвердив так як не надав доказів того, що він потерпілий звертався до лікаря психолога, що колегія суддів вважає безпідставним, оскільки всі перелічені потерпілим обставини на обгрунтування завдання йому моральної шкоди залишаються без спростування апелянтом. Відносно потерпілого було вчинено злочин, який в ході судового розгляду справи доведено, як і встановлено те, що потерпілий зазнав як матеріальних збитків так і моральних, а тому, на переконання колегії суддів, останній безумовно має право на відшкодування таких збитків, що правильно встановив суд і обгрунтовано стягнув їх з обвинуваченого ОСОБА_8 .

Істолтних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено, рішення суду з положеннями ст. 370 КПК України узгоджується, а тому має бути залишено без зміни, а вимоги скарги обвинуваченого слід залишити без задоволення за їх необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2023, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4