Справа № 186/1140/20
Провадження № 1-в/0186/127/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м.Шахтарське.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шахтарському подання Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про приведення вироку суду у відповідність до закону стосовно засудженої:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Першотравенська Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої 13 червня 2024 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області по ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області звернувся до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із набранням чинності 09 серпня 2024 року Закону України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та на підставі ст.74 КК України.

У поданні зазначено, що ОСОБА_4 засуджена вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року по ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, та на неї покладено обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

З 22 липня 2024 року ОСОБА_4 перебуває на обліку уповноваженого органу з питань пробації.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 засуджена по чотирьох епізодах крадіжок, вчинених нею у 2020 році і спричинений кримінальним правопорушенням матеріальний збиток за кожним епізодом окремо менший за встановлений прожитковий мінімум у відповідному році, засуджена підпадає під дію Закону України №3886-ІХ, яким фактично скасовано її кримінальну відповідальність.

Просить суд вирішити питання про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_4 у зв`язку з набранням чинності законом №3886-ІХ від 18 липня 2024 року "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів".

Прокурор заперечував проти задоволення подання в звязку з його необґрунтованістю.

Представник Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області подав заяву про розгляд справи в його відсутність, подання підтримує.

Засуджена ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Суд вважає за можливе розглянути подання за відсутності учасників провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно вироку суду ОСОБА_4 засуджена по ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до встановлених судом у вироку обставин, ОСОБА_4 у квітні 2020 року вчинила одне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, за попередньою змовою групою осіб, внаслідок якого спричинено майнову шкоду у розмірі 15 236 гривень.

Суд зазначає, що в процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому, законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання по ч.2 ст.74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2 - 4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

За ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня звітного податкового року складав 2 102 гривні. Тому, податкова соціальна пільга у 2020 році складала (2 102 грн. ?0,5) = 1 051 гривня.

Починаючи з 09 серпня 2024 року майновим критерієм відмежування дрібної крадіжки, за яку передбачено адміністративну відповідальність, від крадіжки як кримінального правопорушення, є два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, що для діянь, вчинених у 2020 році, становить 2102 грн. (1051 х 2 = 2102).

Згідно з ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Так як майнова шкода, спричинена ОСОБА_4 , становить 15 236 гривень, що перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян для діянь, вчинених у 2020 році (2102 грн.), норми Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, не пом`якшують і не скасовують відповідальність ОСОБА_4 , у зв`язку з чим у даному випадку не мають зворотної сили стосовно вчиненого нею у 2020 році кримінального правопорушення.

За таких обставин суд вважає подання Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про приведення вироку суду у відповідність до закону таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, - суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання заступника начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про приведення вироку Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року відносно ОСОБА_4 у відповідність до діючого закону відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 .