Провадження №: 1-кс/755/3050/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2024 року за № 0000007, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернулися до слідчого судді з цим клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, яке умотивували дійсністю у провадженні обставин визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 177, 184 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

ІІ. Встановлені органом досудового розслідування обставини та наведені відомості щодо доцільності застосування заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

У ході досудового розслідування 22 вересня 2024 року ОСОБА_5 , у відповідності ст. 276-278 КПК, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК.

Дана підозра, на переконання сторони обвинувачення, підтверджується зібраними доказами, а саме: рапортом співробітників СБУ від 21 вересня 2024 року про затримання осіб на місці вчинення злочину; протоколом прийняття заяви у ОСОБА_7 про вчинений відносно нього злочин; довідкою з ЛШМД №7600 від 22 вересня 2024 року щодо наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 та протоколом його додаткового допиту як потерпілого, в ході яких потерпілий ОСОБА_8 прямо вказав на осіб, які вчинили відносно нього злочин; протоколами огляду місця події, в ході яких зокрема проведено огляд гаражного приміщення, де незаконно утримувався потерпілий; оглянуті ділянки місцевості поруч із затриманими особами, в ході яких вилучені речі та предмети, зокрема предмети схожі на гранати, предмети та засоби незаконного позбавлення волі особи, мобільні телефони та інші засоби, що використовувалися фігурантами під час вчинення злочину, протоколами затримання осіб на місці вчинення злочину та протоколами їхнього особистого обшуку; протоколами ряду проведених обшуків з метою фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме транспортних засобів фігурантів та місць їхнього проживання, в ході чого виявлено та вилучені предмети схожі на зброю та інші, що мають доказове значення у кримінальному провадженні; речовими доказами у кримінальному провадженні, такими як вилучений мобільний телефон, яким заволоділи у потерпілого фігуранти та протоколом його огляду, протоколами допиту свідків, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими матеріалами кримінального провадження та доказами в їх сукупності.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК сторона обвинувачення прийшла до висновку, що є наявними передбачені ст. 177 вказаного Кодексу ризики, а саме:

- підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та уникнення засудження, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, оскільки раніше неодноразово судимий ретельно приховував свою злочинну діяльність, вчинив особливо тяжкий злочин з прямим умислом, усвідомлював суспільну небезпеку вчиненого діяння та не бажав його викриття правоохоронними органами;

- підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час органом досудового розслідування не вилучено всі інші викрадені речі у потерпілого в ході вчинення кримінальних правопорушень. Тому, перебуваючи на волі підозрюваний може знищити інші речові докази, які на цей час не виявлені та не вилучені органом досудового розслідування та мають значення для кримінального провадження;

- підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними показів або створення собі алібі у даному кримінальному провадженні, бо знайомий з ними, може чинити щодо останніх психічний вплив чи застосувати фізичний впливу для примушування останніх до зміни показів наданих ними під час досудового розслідування;

- підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, враховуючи те, що схильний до протиправної поведінки, ніде офіційно не працює та немає постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових, в тому числі тяжких та особливо тяжких злочинів.

Не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному відкриває можливість переховування останнього від органів досудового розслідування та суду та перешкоджанню досудовому розслідуванню у кримінальному провадження, тому заявники просять обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, у порядку ч. 4 ст. 183 КПК, бо злочин вчинений ним із застосуванням насильства.

ІІІ. Позиції сторін

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, з підстав викладених у його мотивувальній частині, у т.ч. з урахуванням того, що обставини визначені у п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 177, 184 КПК є дійсними.

Сторона захисту заперечувала проти застосування заходу забезпечення кримінального провадження відносно підозрюваного у розрізі не доведення, на їх переконання обставин регламентованих п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК.

IV. Правове регулювання питання

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України), та останній (порядок) визначає, що

- запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1, 2 ст. 131 КПК України);

- застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України), відповідно останні застосовуються тільки при дійсності цих даних;

- клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу, згідно ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України;

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зобов`язаний, згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

- метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується;

- підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 передбачених цим Кодексом;

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний, згідно ст. 178 КПК України , оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

V. Стислий виклад з`ясованих обставин, пов`язаних з питанням, що розглядається

Згідно повідомлення про підозру від 22 вересня 2024 року та даних клопотання вказаного у п. І ухвали слідує наступне:

1. щодо особи підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, з середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий (зі слів);

2. щодо підозри:

а.) правова кваліфікація кримінального правопорушення:

- ч. 2 ст. 127 КК - катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого отримати від нього відомості, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 2 ст. 146 КК - незаконне позбавлення волі та викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 4 ст. 187 КК - розбій спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, вчинений організованою групою в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 189 КК - вимагання поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи за попередньою змовою групою, в умовах воєнного стану;

б.) суть підозри:

1.) незаконне позбавлення волі та викрадення людини

У невстановлений досудовим розслідуванням час та день ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , увійшов в злочинну змову разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 вересня 2024 року, діючи за попередньою змовою групою осіб вирішили вчинити викрадення та незаконне позбавлення волі громадянина Туреччини ОСОБА_14 .

З метою реалізації зазначеного вище злочинного плану ОСОБА_11 разом з ОСОБА_5 та двома невстановленими особами, 20 вересня 2024 року близько 10 годин 00 хвилин приїхали на автомобілі темного кольору « Фольцваген Транспортер » за адресою м. Київ, пр. Берестейський, буд. 11-Б , неподалік ЖК « Manhattan City » та почали очікувати ОСОБА_14 , який перебував за місцем свого мешкання.

Приблизно о 10 годині 10 хвилин ОСОБА_15 вийшов з місця свого проживання та направився по особистим справам вийшовши з території ЖК «Manhattan City».

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, згідно розподілених ролей ОСОБА_11 почав спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_5 спільно з невстановленими особами скориставшись перевагою у чисельності осіб та фізичній силі, забезпечуючи демонстрацію чисельної переваги та подолання волі до опору ОСОБА_14 .

Таким чином, подолавши волю останнього до опору, проти його волі примусили сісти до салону автомобіля «Фольцваген Транспортер», де відносно ОСОБА_14 застосували кайданки, наділи поліетиленовий пакет на голову, тим самим позбавили останнього вільно дихати та пересуватись.

Після чого ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_5 та двома невстановленими особами почали рух автомобіля районами міста Києва, заблокувавши двері автомобіля, тим самим позбавили волі ОСОБА_14 .

В подальшому у невстановлений досудовим розслідування час, але не пізніше 20 вересня 2024 року ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_5 та двома невстановленими особами з метою реалізації раніше розробленого злочинного плану, направленого на викрадення та незаконне позбавлення волі ОСОБА_14 з корисливих мотивів, використовуючи вищевказаний транспортний засіб «Фольцваген Транспортер» вивезли останнього до гаражу № НОМЕР_1 гаражного корпоративу «Перемога», що за адресою: м. Київ, вул. Миколи Шпака, 3 , де згідно раніше розробленого плану вже чекали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_5 умисно, протиправно продовжували утримувати з метою вчинення вимагання;

2.) катування

ОСОБА_11 увійшов в злочинну змову разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 вересня 2024 року діючи за попередньою змовою групою осіб вирішили вчинити катування відносно ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_11 дійючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_5 маючи на меті корисливі мотиви, використовуючи транспортний засіб марки «Фольцваген Транспортер» вивезли ОСОБА_14 до гаражу № НОМЕР_1 гаражного корпоративу «Перемога», що за адресою: м. Київ, вул. Миколи Шпака, буд. 3 , де умисно, протиправно продовжували утримувати з метою вчинення катування та вимагання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання грошових коштів від громадянина Туреччини ОСОБА_14 перебуваючи спочатку в салоні вищевказаного автомобіля та в подальшому в приміщенні вищевказаного гаражу ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили напад на останнього, використовуючи при фізичну силу завдавши останньому фізичного болю, морального страждання з метою примушування вчинити дії, а саме передачу грошових коштів, що суперечить волі потерпілого застосовуючи при цьому спеціальні засоби у вигляді кайданок;

3.) розбій

У невстановлений досудовим розслідуванням час та день ОСОБА_11 , увійшов в злочинну змову разом з ОСОБА_16 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами та невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 вересня 2024 року вирішили вчинити розбій спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах в умовах воєнного стану за наступних обставин.

З метою реалізації зазначеного вище злочинного плану ОСОБА_11 разом з ОСОБА_5 та двома невстановленими особами, 20 вересня 2024 року близько 10 годин 00 хвилин приїхали на автомобілі темного кольору « Фольцваген Транспортер » за адресою м. Київ, пр. Берестейський, буд. 11-Б неподалік ЖК « Manhattan City » та почали очікувати ОСОБА_14 , який перебував за місцем свого мешкання

Приблизно о 10 годині 10 хвилин ОСОБА_15 вийшов з місця свого проживання та направився по особистим справам вийшовши з території ЖК «Manhattan City».

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, згідно розподілених ролей ОСОБА_11 почав спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_5 спільно з невстановленими особами скориставшись перевагою у чисельності осіб та фізичній силі, забезпечуючи демонстрацію чисельної переваги та подолання волі до опору ОСОБА_14 .

Таким чином, подолавши волю останнього до опору, проти його волі примусили сісти до салону автомобіля «Фольцваген Транспортер», де відносно ОСОБА_14 застосували кайданки, наділи поліетиленовий пакет на голову, тим самим позбавили останнього вільно дихати та пересуватись.

Після чого ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_5 та двома невстановленими особами почали рух автомобіля районами міста Києва, заблокувавши двері автомобіля, тим самим позбавили волі ОСОБА_14 .

В подальшому знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля ОСОБА_11 почав наносити удари руками по обличчю та тілу ОСОБА_14 та забравши його особисті речі серед яких був мобільний телефон «Айфон 15 Про мах» за допомогою функції «Faceid» розблокував мобільний телефон, який належить потерпілому та за допомогою мобільного додатку перерахував грошові кошти в сумі 2300 доларів США на інший криптогаманець;

4.) вимагання

ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою разом з ОСОБА_5 вирішили вчинити вимагання, яке полягало у незаконній вимозі грошових коштів потерпілого ОСОБА_14

З метою реалізації зазначеного злочинного плану ОСОБА_11 разом з ОСОБА_5 та двома невстановленими особами, 20 вересня 2024 року близько 10 годин 00 хвилин приїхали на автомобілі темного кольору « Фольцваген Транспортер » за адресою м. Київ, пр. Берестейський, буд. 11-Б неподалік ЖК « Manhattan City » та почали очікувати ОСОБА_14 , який перебував за місцем свого мешкання

Приблизно о 10 годині 10 хвилин ОСОБА_15 вийшов з місця свого проживання та направився по особистим справам вийшовши з території ЖК «Manhattan City».

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, згідно розподілених ролей ОСОБА_11 почав спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_5 спільно з невстановленими особами скориставшись перевагою у чисельності осіб та фізичній силі, забезпечуючи демонстрацію чисельної переваги та подолання волі до опору ОСОБА_14 .

Таким чином, подолавши волю останнього до опору, проти його волі примусили сісти до салону автомобіля «Фольцваген Транспортер», де відносно ОСОБА_14 застосували кайданки, наділи поліетиленовий пакет на голову, тим самим позбавили останнього вільно дихати та пересуватись.

В наступному позбавивши волі ОСОБА_14 , ОСОБА_11 разом з ОСОБА_5 та двома невстановленими особами, по дорозі до гаражу № НОМЕР_1 гаражного корпоративу «Перемога», що за адресою: м. Київ, вул. Миколи Шпака, буд. 3 , яким користується ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де по дорозі переслідуючи свій злочинний умисел наказали ОСОБА_17 надати їм грошові кошти в сумі 100 000 доларів США.

В подальшому ОСОБА_11 увійшов в злочинну змову разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою реалізації раніше розробленого злочинного плану, направленого на вимагання грошових коштів у ОСОБА_14 , перебуваючи в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 гаражного корпоративу «Перемога», що за адресою: м. Київ, вул. Миколи Шпака, буд. 3 продовжили вимагати грошові кошти в сумі 100 000 доларів США.

В цей час ОСОБА_11 продовжував наносити тілесні ушкодження по різним частинам тіла ОСОБА_14 та словесно погрожував розправою за участю ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , при цьому продовжуючи висловлювати вимогу щодо передачі вказаної суми грошових коштів останнім.

При цьому, встановлено, що ОСОБА_5 затримано, в порядку ст. 208 КПК, 22 вересня 2024 року о 02.10 год. (час фактичного затримання 21 вересня 2024 року о 21.03 год.).

Підозра доводиться стороною обвинувачення фактичними даними (доказами) доданими до клопотання та вказаними у п. ІІ ухвали.

VІ. Мотиви, з яких виходила слідчий суддя при постановленні ухвали

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступних висновків.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно підозрюваного установлено такі дані вказані у п. V ухвали тому, у розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, слідчий суддя має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказують слідчий та прокурор:

(і) обґрунтованість підозри (наявність «розумної» підозри)

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України).

Таким чином, застосуванню запобіжного заходу має передувати підозра у вчиненні кримінального правопорушення, тобто діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною КК, оскільки Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 зауважив, що розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину обґрунтованою, тобто чи є встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

При цьому, саме поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, п. 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721 ) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_683#Text ).

Тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, § 32). Під поняттям «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення розуміється «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин» («Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», заява № 15172/13 , від 29 травня 2019 року , § 88, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-193543 ).

Вирішення питання про наявність «обґрунтованої підозри» потребує встановлення: (і) фактичної складової, що включає наявність фактичних обставин, що вказують на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення; (іі) матеріально-правової складової, що включає наявність у діянні особи складу певного правопорушення за національним кримінальним законом.

Для дотримання фактичної складової підозри щодо причетності особи до вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність певних об`єктивних підстав (фактів або інформації), на основі яких можна небезпідставно стверджувати, що відповідна особа могла вчинити злочин. Наявність таких «об`єктивних підстав» має підтверджуватися певними відомостями чи доказами, які повинні відповідати вимогам належності та допустимості, при цьому бути достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя виходить з того, що:

(1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України),

(2) слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу з урахуванням того, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи для навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (див. рішення «Murray v. the United Kingdom», заява № 18731/91, від 08 лютого 1996 року , §55, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57980; «K.-F. v. GERMANY», заяви № 144/1996/765/962, від 27 листопада 1997 року, 57, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58119 ).

Згідно повідомлення про підозру в цій справі підозрювану особу повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень вказаних у п. І ухвали за обставин описаних у п. V цього судового рішення.

Відповідно проаналізувавши долучені до клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (протоколи слідчих дій, висновки експертів та інші документи) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких йому повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності вказують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити такі правопорушення.

Наведене підтверджується відомостями та доказами, які є достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення, зокрема, факт причетності слідує щонайменше з даних, на котрі покликається у клопотанні прокурор, та які відображені у п. ІІ ухвали.

У зв`язку з чим, вважати підозру явно неприйнятною неможливо, оскільки стороною обвинувачення надано важливі відомості (протоколи слідчих дій, інші документи), які вказують на те, що причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень описаних у п. V є вірогідною.

В той час, як сама обґрунтована підозра, згадана в статті 5 § 1(c) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії (йдеться про стадію вирішення питання щодо того чи іншого запобіжного заходу). Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, в якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування.

Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок підозрюваному; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

З його урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків вказаних у клопотанні та наведених у п. ІІ ухвали. Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваного, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема:

(а) щодо ризику переховування, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53, https://hudoc.echr.coe. int/rus?i=001-62566 ), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (від 26 червня 2001 року, § 80, заява № 33977/96, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59613), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (від 25 квітня 2000 року, § 76, заява № 31315/96, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58785), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути підозрюваний. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку слідчого судді, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що (1) підозрюваний підозрюється у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, який відповідно до ст. 12 КК України є у т.ч. особливо тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти;

(b) щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, іншим підозрюваним, яким відомі обставини вчинення злочину, у яких останній підозрюється, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тобто, наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом;

(c) ризики вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню є дійсними з огляду на характер наявної підозри, котра стосується, у силу ст. 2, 11 КК, чотирьох окремих кримінальних правопорушень;

(d) ризик знищення, є ґрунтовним за обставин цього провадження з мотивів вказаних прокурором у клопотанні, оскільки дійсно підозрюваний може знищити, приховати або змінити речові докази, які мають важливе значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Це обґрунтовано тим, що на цей момент органом досудового розслідування не вилучено всі викрадені речі, які можуть бути використані як докази у справі. Перебуваючи на волі, підозрюваний матиме можливість отримати доступ до ще не вилучених речових доказів та знищити їх або приховати.

Тим паче, що йдеться про діяння вчинені, за даними підозри, організованою групою (в частині кримінального правопорушення ст. 187 КК).

Згідно ч. 3 ст. 28 КК кримінальне правопорушення визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Відповідно до п. 9, 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 13 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» під організованою групою належить розуміти внутрішньо стійке об`єднання трьох і більше осіб. Стійкість організованої групи полягає в здатності забезпечити стабільність і безпеку свого функціонування, тобто ефективно протидіяти факторам, що можуть їх дезорганізувати, як внутрішнім, так і зовнішнім. На здатність об`єднання протидіяти внутрішнім дезорганізуючим факторам указують, зокрема, такі ознаки: стабільний склад, тісні стосунки між його учасниками, їх централізоване підпорядкування, єдині для всіх правила поведінки, а також наявність плану злочинної діяльності і чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Наведене, хоча і не є ключовим, однак являється супутнім фактором дійсності ризику визначеного п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, позаяк стійкість таких груп означає, що учасники можуть мати змогу координувати дії для приховування злочинної діяльності.

Отже, є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Згідно зі ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1 -3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

У ході даного розгляду не установлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам. При цьому, дійсно тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте санкція статті за якою особу повідомлено про підозру в цій ситуації в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, а тому слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК.

За таких обставин, слідча суддя, враховує той факт, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор довів наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України, уважає за доречне застосувати відповідний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначаючи строк дії такого типу заходу забезпечення кримінального провадження слідча суддя ураховує, що відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

У цій ситуації, особу затримано 21 вересня 2024 року та повідомлено про підозру 22 вересня 2024 року, а тому указаний запобіжний захід підозрюваному слід визначити, відповідно до ст. 197, 219 КПКУкраїни, у межах 60 днів з дотриманням строків розслідування, а саме до 19 листопада 2024 року.

(iv) інші питання

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, в цьому випадку, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, у порядку п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК, бо йдеться питання про злочин, враховуючи дані встановлені щодо суті підозри (відображені у п. V ухвали), вчинений із застосуванням насильства.

Також, у протоколі затримання підозрюваного вказується, що він покликався на застосування фізичної сили з боку правоохоронців.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 206 КПК якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання, слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи.

Відповідно, в цьому випадку, слідчий суддя вважає за необхідне забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_5 .

Також ,слушним є у порядку ч. 1 ст. 534 КПК, забезпечення виконання ухвали в частині проведення судово-медичного обстеження покласти на старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , а контроль на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3

VІІ. Висновок

Отже, у кримінальному провадженні у відношенні підозрюваного є дійсними та доведеними обставини передбачені п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Таким чином, вказане клопотання слід задовольнити та забезпечити, у порядку п. 1 ч. 6 ст. 206 КПК України, невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131-132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, у межах шістдесяти діб, а саме до 19 листопада 2024 року.

Забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Ухвала в іншій частині набирає законної сили з моменту її оголошення та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Забезпечення виконання ухвали в частині проведення судово-медичного обстеження покласти на старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , а контроль на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:55 год. 26 вересня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1