печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва провадження за скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000832 від 18.10.2022,

УСТАНОВИВ:

02.07.2024 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , яка полягає у неповерненні майна вилученого 01.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що майно вилучено незаконно, власник майна не є учасником кримінального провадження, арешт на вилучене майно не було накладено.

Представник особи, в інтересах якої подано скаргу про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином в установленому законом порядку, проте в засідання не з`явився.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечував, вважає її необгрунтованою та недоведеною, просив у задоволенні скарги відмовити.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України під час розгляду скарги слідчим суддею здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону, враховуючи принцип диспозитивності, сслідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутності осіб, які не з`явились, на підставі доданих до скарги документів.

Вивчивши скаргу, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Скарги подана з метою повернення тимчасово вилученого майна у ході проведеного обшуку через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом установлено, що у провадженні слідчих Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000832 від 18.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 382 КК України.

01.02.2023 слідчими ГСУ ДБР проведено невідкладний обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , до постановлення ухвали слідчим суддею, за результатами якого, як зазначає адвокат, вилучено майно, що належить ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5

03.02.2023 за результатом розгляду клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку, слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/4376/23-к від 03.02.2023 постановлено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання заступника начальника управління організації роботи Головного управління Державної податкової служби у місті Києві ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя кримінального правопорушення, а саме:

1) банківська пластикова картка «Восток Банк» чорного кольору № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , дійсна до 11/27;

2) полімерний пакет розміру А-4, всередині якого містяться мобільний модем (роутер) марки «Huawei» з написом «Mobile Wi-Fi 3G Turbo», білого кольору;

3) стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Vodafone» з номером телефону НОМЕР_2 ;

4) стартовий пакет польського оператора мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_3 ;

5) телефон марки «Apple iPhone» чорного кольору в чохлі блакитного кольору, IMEI: НОМЕР_4 , серійний № НОМЕР_5 ;

6) сім-картка оператора «Лайфсел» з номером НОМЕР_6 ;

7) сейф-пакет, в якому містяться грошові кошти у розмірі 58 700 гривень, номіналом по 200 гривень, сформовані в 3 пачки, перетягнуті резинками;

8) грошові кошти у розмірі 59 400 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США;

9) грошові кошти у розмірі 65 220 доларів США, номіналом купюр по 100, 50 та 20 доларів США;

10) грошові кошти у розмірі 321 500 гривень, наступним номіналом: 100 000 гривень купюрами по 1 000 гривень, 50 000 гривень купюрами номіналом по 500 гривень, 160 000 гривень по 200 гривень, 11 500 гривень номіналом по 500, 200 та 100 гривень;

11) грошові кошти у розмірі 33 200 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США;

12) грошові кошти у розмірі 2 200 євро, купюрами номіналом 50 євро;

13) грошові кошти у розмірі 150 000 гривень купюрами номіналом по 500 гривень;

14) флеш-накопичувач чорного кольору марки «Transcend» 16 Гб з відомостями щодо віднесення підприємств до ризикових та іншими відомостями щодо юридичних осіб (вибірка ГУ ДПС у м. Києві);

15) флеш-накопичувач (чорного кольору) «Transcend» 4 Гб з відомостями щодо віднесення підприємств до ризикових та іншими відомостями (вибірка ГУ ДПС у м. Києві), записаними з ноутбука марки «Apple», яким користується ОСОБА_5 , серійний номер СО24Н6FDJG5H;

16) флеш-накопичувач марки «Datashur Pro 2», ємністю 8 Гб, серійний номер IS-FL-DP2-256-8, № 0805 ;

17) мобільний телефон марки «Apple» графітового кольору, в чохлі червоного кольору, без сім-картки, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 ;

18) металевий годинник марки «Cartier» № 218632PX3888 , з пошкодженим браслетом, який з пояснень ОСОБА_5 перебуває у її користуванні;

19) металевий годинник чорного кольору з тканинним ремінцем, марки «Chanel» J12, серійний номер O.D. 55553 , який згідно пояснень ОСОБА_5 , перебуває у її користуванні;

20) металевий годинник марки «OMEGA De Ville» жовтого (золотого) кольору, із шкіряним ремінцем, з написом «Co-Axial Escapement» на корпусі з тильної сторони та на ремінці № НОМЕР_10 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 .Відповідно до частини першої статті 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Згідно положень частин 8, 9 статті 236 КПК України особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом із цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя, при вирішенні даної скарги, враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною п`ятою статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі статтею 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

У судовому засіданні встановлено, що вилучене під час обшуку майно, на поверненні якого наполягає заявник, входить до переліку, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукування ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/4376/23-к від 03.02.2023 про дозвіл на проведення обшуку.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя дійшов висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні скарги відмовляє.

Керуючись статтями 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000832 від 18.10.2022 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1