печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 05.10.2024 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000696 від 12.08.2024 та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

18.10.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 05.10.2024 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000696 від 12.08.2024 та зобов`язання вчинити дії.

Вказану постанову заявник вважає постановленою безпідставно, без належної перевірки доводів, викладених у клопотанні, а тому просить скасувати рішення слідчого від 05.10.2024 у кримінальному провадженні №0000696 від 12.08.2024.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала доводи заявлені у скарзі та просила її задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність слідчого, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000696 від 12.08.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України.

Так, 20.08.2024 ОСОБА_3 подала до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві клопотання про визнання її потерпілою у даному кримінальному провадження, датоване 19.08.2024, яке було зареєстроване за вх. №31465-24/к.

В подальшому ОСОБА_3 подала 04.10.2024 доповнення до клопотання, яке було подано 20.08.2024.

05.10.2024 постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілою у кримінальному провадженні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення шодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що клопотання про залучення до провадження як потерпілої подана особою, якій не завдано шкоди, враховуючи доводи викладені в клопотанні, а тому постанова в даній частині підлягає скасуванню і з повторним розглядом вказаного питання.

Відтак, на думку слідчого судді, постанова не є належним чином обґрунтованою та є розглянутою з формальних підстав, а протилежного стороною органу досудового розслідування не доведено.

Окрім цього, вбачається, що висновки слідчого щодо відмови у задоволенні клопотання не стосується даного кримінального провадження.

Таким чином, вимоги щодо скасування постанови підлягають задоволенню.

Разом з цим, щодо вимоги заявника про зобов`язання вчинити дії, то вона не підлягає задоволенню, оскільки така вимоги, на думку суду, є передчасними та виходять за межі повноважень слідчого судді.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 26, 303, 306, 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 05.10.2024 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000696 від 12.08.2024.

Зобов`язати уповноважену особу, у кримінальному провадженні №0000696 від 12.08.2024 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілою у кримінальному провадженні №0000696 від 12.08.2024.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1