Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/711/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника

неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 року, якою задоволено клопотання старшої слідчої в ОВС СВ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.12.2024 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого за безпідставністю. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Вказує, що слідчий суддя в судовому засіданні не здійснював дослідження матеріалів клопотання, чим позбавив сторону захисту можливості взяти участь в дослідженні доказів, якими обгрунтовано клопотання. Вважає, що слідчім суддею не надано оцінки щодо обгрунтованості підозри ОСОБА_7 , яка на його думку є необгрунтованою. Вказує, що ризики, на які посилався прокурор, не доведені, а слідчім суддею не враховано вік ОСОБА_7 , те, що він має міцні соціальні зв`язки. Зазначає, що прокурором не доведено, що більш м1який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Посилається на те, що слідчім суддею в порушення вимог КПК не застосовано заставу.

В ухвалі слідчого судді зазначено, слідча звернулася до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави..

В обґрунтування клопотання слідча вказала, що СВ ІНФОРМАЦІЯ_3 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000177 від 20.11.2024, за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 не пізніше 12.11.2024 (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) за допомогою месенджеру «Telegram» вступив у злочинну змову із невстановленою на даний час особою під псевдонімом « ОСОБА_15 » та переслідуючи корисливі мотиви, на пропозицію останнього надав свою згоду на вчинення терористичного акту з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

В період з 12.11.2024 по 20.11.2024 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_11 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на вчинення терористичного акту, залучив своїх знайомих ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .

В подальшому ОСОБА_11 від невстановленої особи під псевдонімом « ОСОБА_15 » в месенджері «Telegram» отримав детальні інструкції по виготовленню саморобного пристрою, а саме щодо способу та засобів, які для цього потрібно.

Також, ОСОБА_11 від невстановленої особи під псевдонімом « ОСОБА_15 » в месенджері «Telegram» отримав детальні інструкції щодо методів дотримання конспірації під час підготовки та вчинення терористичного акту.

На виконання вказаних інструкцій ОСОБА_11 з метою конспірації, під час підготовки до вчинення терористичного акту, надав вказівку ОСОБА_7 підшукати для найму квартиру.

14.11.2024 ОСОБА_7 на виконання вказівки ОСОБА_11 підшукав та найняв квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

15.11.2024 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на вчинення терористичного акту, на виконання детальних інструкцій невстановленої особи під псевдонімом « ОСОБА_15 », ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 придбали предмети й речовини для подальшого виготовлення на їх основі саморобного вибухового пристрою, які розмістили за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_11 , в період з 15.11.2024 по 20.11.2024 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу направленого на вчинення терористичного акту, на виконання детальних інструкцій невстановленої особи під псевдонімом « ОСОБА_15 », перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 з вищевказаних придбаних предметів й речовин, виготовив саморобний вибуховий пристрій.

20.11.2024 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, в проміжок часу з 18 год. 00 хв. по 18 год. 42 хв. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_11 разом із ОСОБА_16 , використовуючи службу таксі, прибули на місце неподалік від Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області (м. Житомир, вул. Лесі Українки, буд. 17), де під лавкою навпроти головного входу до приміщення зазначеного органу поліції встановили вищевказаний саморобний вибуховий пристрій, навпроти якого розмістили камеру відеоспостереження.

Після встановлення вказаного пристрою, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_16 , використовуючи службу таксі, покинули місце закладки саморобного вибухового пристрою. Надалі ОСОБА_11 , використовуючи месенджер «Telegram» проінформував невстановлену особу під псевдонімом « ОСОБА_15 » про виконання поставленого завдання, після чого о 18 год. 42 хв. у місці встановлення вказаного пристрою пролунав вибух.

21.11.2024 о 20 год. 13 хв. на підставі ст. 208 КПК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було затримано.

22.11.2024 неповнолітньому ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, а саме у вчиненні вибуху, який створював небезпеку для життя чи здоров`я людини, якщо такі дії були вчиненні з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за попередньою змовою групою осіб.

Обставини, які дають підстави для обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_7 вказаного вище кримінального правопорушення підтверджуються зібраними у провадженні доказами.

Наявні матеріали кримінального провадження свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, продовжувати свою злочинну діяльність з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, або іншу діяльність на шкоду державній безпеці України, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду, та існує можливість знищення, приховування чи спотворювання речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім цього, на наявність підстав для тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, крім вищевказаних ризиків, вказують наступні обставини, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України; санкція вказаного злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої ; перебуваючи на волі, ОСОБА_7 , продовжуватиме контактувати із ОСОБА_16 ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , іншими невстановленими на даний час причетними особами та в подальшому повторно вчиняти протиправні дії, спрямовані на порушення громадської безпеки, залякування населення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, ОСОБА_7 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та не є особою призовного віку, що дає йому змогу безперешкодно перетнути державний кордон України.

Вищевказані зібрані у ході досудового розслідування докази свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування іншого запобіжного заходу до останнього не може запобігти вказаним ризикам, а його батьки в силу стану здоров`я не в змозі повністю контролювати його дії та коло осіб, з якими він спілкується.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 та його законного представника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, підтверджується зібраними доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання слідчого.

Також, слідчим суддею враховано особу підозрюваного ОСОБА_7 , а також доведеність прокурором високого ступеню ризиків, передбачених п.1,2,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про те, що жодний більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому застосував до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Так, ризик можливого переховування обґрунтований тим, що під тяжкістю можливого покарання підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, продовжувати свою злочинну навмисну дяльність з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, або іншу діяльність на шкоду дуржавній безпеці України.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обгрунтований тим, що на даний час ще не встановлено повне коло осіб причетних до вчинення злочину.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу останнього, та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1,2,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатен забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема ст.258 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід визначений п.5 частини 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, доводи апелянта про те, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання захисника на те, що судом не враховано дані про особу ОСОБА_7 та його стан здоров`я, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки такі дані слідчім суддею враховано. Та такі дані, на думку колегії суддів, не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останьому інкримінується кримінальне правопорушення, яке є особливо тяжким.

Крім того, слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого вже було надано оцінку вказаним доводам захисника.

Більш того, доводи апелянта про те, що до ОСОБА_7 може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає такими, що суперечать положенням ч.6 ст.176 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею не було надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сторона захисту не заявляла клопотання щодо дослідження доказів та на даній стадії досудового розслідування, на переконання колегії суду, копії доказів, які місяться в матеріалах даного провадження підтверджують обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а оцінка доказів буде надана судом під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчім суддею безпідставно не визначено розмір застави, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.258 Кримінального кодексу України. Отже, з врахуванням суспільної небезпечності кримінального правопорушення, передбаченого ст.258 КК України та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів також не вбачає підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.12.2024 року включно, без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :