Справа №574/660/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1310/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/3074/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2024 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки вважає необґрунтованою повідомлену ОСОБА_7 підозру за ст. 152 КК, слідством не доведена причетність останнього до вчинення злочину, матеріальна шкода відшкодована, ОСОБА_7 вчинив злочин не пов`язаний із заподіянням шкоди життю та здоров`ю, жодний ризик прокурором не доведений, тому обвинуваченому немає сенсу переховуватись від органів слідства. Також захисник вважає, що в ухвалі суду присутнє істотне порушення КПК та міжнародних норм права у зв`язку з незаконним затриманням особи та необґрунтованим обранням найбільш суворого запобіжного заходу з непомірною заставою, а також не обґрунтована недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

До Буринського районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 152 КК і в підготовчому судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення та існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшились, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2024 обвинуваченому ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28.09.2024 включно та визначено заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175200 грн. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скарги та просили її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 315 КПК, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду. Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу, а згідно ч. 2 КПК завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з приписами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки; При цьому під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ст. 194 КПК).

Ухваливши рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, цілком обґрунтовано дійшов такого висновку, оскільки при вирішенні зазначеного питання у повній мірі дотримався вимог ст. 176, 177, 183, 194, 197 КПК, а саме з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує як можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і продовження цього запобіжного заходу, в тому числі і з визначенням застави.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 152 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого йому обвинувачення, правильності правової кваліфікації його дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) подальшого тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, існують реальні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно випливати на потерпілих в цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому колегія суддів враховує те, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 може чинити спроби переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, а також конкретні обставини їх вчинення.

Колегія суддів враховує, що згідно приписів ст. 176-178, 183-184, 193-194 КПК, суд питання доцільності подальшого тримання під вартою розглядає у тому кримінальному провадженні, в межах якого подане відповідне клопотання стороною обвинувачення, і з метою досягнення дієвості цього провадження, а підставою для продовження запобіжного заходу є наявність ризиків того, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, які суд має оцінити також в межах відповідного кримінального провадження, що знаходиться на його розгляді.

Обґрунтованим, на думку колегії суддів, є і ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК зважаючи на те, що ОСОБА_7 , проживаючи однією родиною з потерпілою та свідками та будучи обізнаним про адресу їх проживання, може шляхом вмовляння чи погроз чинити вплив на останніх з метою зміни їх показань.

Погоджується колегія суддів з обґрунтованістю і ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , який маючи вплив на неповнолітню ОСОБА_11 може продовжити свою злочинну діяльність.

З урахуванням конкретних обставин вчинення правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, наслідків вчинених дій, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленому судом першої інстанції ризику, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Твердження захисника з приводу того, що ОСОБА_7 відшкодував заподіяну матеріальну шкоду та вчинив злочин, не пов`язаний із заподіянням шкоди життю та здоров`ю, що є підставою для застосування йому більш м`якого запобіжного заходу, задоволенню не підлягають, оскільки вказані обставини не є тими безумовними підставами, що унеможливлюють тримання обвинуваченої особи під вартою, і повинні враховуватись разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження та вимогами кримінального процесуального закону, які регламентують обрання, зміну, скасування чи продовження запобіжних заходів, у їх сукупності.

Ухваливши рішення про визначення розміру застави, суд першої інстанції у повній мірі врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, майновий стан.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування ухвалення судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4