04.11.2024

справа № 642/5419/21
провадження 1-кп/642/128/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000349 від 26.07.2021 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого на посаді оперуповноваженого ВКП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, на момент вчинення злочину працював на посаді оперуповноваженого СКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,

в с т а н о в и в:

Органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України за наступних обставин.

Згідно з висунутим обвинуваченням ОСОБА_9 , який станом на 25.09.2020 займав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області (далі СКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області), відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» є представником центрального орану виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав ї свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

При цьому ОСОБА_9 в силу займаної посади та освіти, достовірно відомо що відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою і соціальною цінністю.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Також, відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» оперуповноважений СКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 як працівник поліції у межах повноважень, наданих законодавством України, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає входів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 6 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 100 від 08.02.2019, поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний вжити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Згідно з ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. 7 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, ствердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 100 від 08.02.2019, поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки. За рішенням керівника органу (підрозділу) поліції або особи, яка виконує його обов`язки, відомості про виявлене кримінальне правопорушення уповноважена службова особа реєструє в ITC ІПНП

(журналі ЄО в разі тимчасової відсутності технічних можливостей унесення таких відомостей до ITC ІПНП) та невідкладно, але не пізніше 24 годин реєстрації передаються:

до органу досудового розслідування для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань або передання цих відомостей до органів (підрозділів) поліції нижчого рівня та їх внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; у міжрегіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах - до органів підрозділів) поліції, на території обслуговування яких сталася така подія, для прийняття відповідних рішень та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Будучи наділеним від імені держави службовими повноваженнями працівника правоохоронного органу - Національної поліції України під час здійснення своїх службових повноважень на території Холодногірського району у м. Харкові, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Кримінальним процесуальним кодексом України та Порядком ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, ОСОБА_9 , діючи умисно, 25.09.2020 приховав тяжкий злочин, вчинений на території свого оперативного обслуговування за адресою: АДРЕСА_3 , за наступних обставин.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 612/679 від 06.07.2016 «Про порядок обліку фактів звернення та доставлення до закладів охорони здоров`я осіб у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень кримінального характеру та інформування про такі випадки органів і підрозділів поліції» керівники заклади охорони здоров`я забезпечують невідкладне інформування органів і підрозділів поліції про всі факти звернення та доставлення до закладів охорони здоров`я осіб у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень кримінального характеру.

Разом з цим, відомості про факти звернення та доставлення до закладів охороні здоров`я осіб у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень |кримінального характеру записуються в журналі обліку фактів звернення та доставлення до закладу охорони здоров`я осіб у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень кримінального характеру та інформування про такі випадки органів та ділів поліції.

Так, 25.09.2020 о 16.46 до КНП «Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 був доставлений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій грудної клітини, стан середньої важкості. Вказаний факт був зареєстрований в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області за № 19772 від 25.09.2020, водночас відомості за цим фактом ЄРДР внесені не були.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 00360 встановлено, що 22.09.2020 близько 21.30 група осіб, що за попередньою змовою, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , здійснили розбійний напад на ОСОБА_10 , поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я останнього, а нанесли ОСОБА_10 численні тілесні ушкодження, внаслідок чого він втратив свідомість, а коли прийшов до тями - виявив, що невідомі особи вивезли з місця події в інше місце, а також заволоділи його грошовими коштами у близько 300 грн. та срібним ланцюжком з хрестиком і монетою колекційною номіналом 5 грн.

Унаслідок отриманих тілесних ушкоджень стан здоров`я ОСОБА_10 погіршився, у зв`язку з чим він 25.09.2020 звернувся за медичною допомогою та доставлений бригадою швидкої медичної допомоги до КНП «Міської клінічної швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, розташованої за вищевказаною адресою.

ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою приховування від обліку та реєстрації ЄРДР відомостей за фактом розбійного нападу на ОСОБА_10 , вчиненого групою осіб за вищевказаних обставин, задля створення уявного благополуччя етичних показників боротьби зі злочинністю та стану правопорядку на території оперативного обслуговування Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, шляхом спотворення фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та вчинення інших активних дій, пов`язаних із впливом на потерпілого ОСОБА_10 , з метою приховування злочину, 25.09.2020 близько 20.00, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, в приміщенні однієї з палат відділення нейрохірургії - ІНФОРМАЦІЯ_3 » ХМР опитав ОСОБА_10 з приводу обставин скоєного щодо нього злочину, не здійснивши будь-якої документальної фіксації наданих ОСОБА_10 пояснень, усупереч Розділу II «Організація взаємодії при надходженні до органу, підрозділу поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та реагуванні на них» наказу МВС України № 575 від 07.07.2017 затвердження Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні».

ОСОБА_10 , усвідомлюючи те, що він спілкується з представником правоохоронного органу - Національної поліції України ОСОБА_9 , розповів про всі відомі йому обставини вчиненого щодо нього злочину, зокрема, що група невідомих осіб нанесла йому тілесні ушкодження, наслідком чого стала ним свідомості, після чого вивезла його з місця події проти його волі в інше місце, а також заволоділа його майном, а саме: грошовими коштами близько 300 грн. та срібним ланцюжком з хрестиком і монетою колекційною номіналом 5 грн. Після цього, вислухавши пояснення ОСОБА_10 та розуміючи, освіти та займаної посади, те, що стосовно ОСОБА_10 вчинено кримінальне правопорушення, яке має всі обов`язкові ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким, та бажаючи приховати цей злочин, ОСОБА_9 , переконавшись у тому, ОСОБА_10 не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності цих осіб, які вчинили на нього розбійний напад, користуючись поганим чуттям ОСОБА_10 та поганим станом його здоров`я, обумовленим наслідками вчиненого стосовно нього злочину, здійснив відеозапис пояснень ОСОБА_10 щодо обставин вчиненого стосовно нього злочину на власний мобільний телефон.

ОСОБА_9 , усвідомлюючи, в силу своєї освіти та займаної посади, обов`язкові ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, вказав ОСОБА_10 , що не треба розповідати про те, що ОСОБА_10 вивозили на машині з місця події в інше місце, а також про те, що він втрачав свідомість та що невідомі особи заволоділи його майном.

При цьому, перервавши відеозапис на свій мобільний телефон з метою запобігання фіксації пояснень ОСОБА_10 щодо дійсних фактичних обставин вчиненого щодо нього злочину, ОСОБА_9 заново здійснив за допомогою мобільного телефону відеозапис показань ОСОБА_10 про те, що він не будь-кого претензій з приводу вчиненого стосовно нього тяжкого злочину, вченого ч. 2 ст. 187 КК України, який згідно зі ст. 477 КПК України не відноситься до злочинів приватного обвинувачення, про що ОСОБА_9 було достовірно відомо, в силу освіти та займаної посади.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на приховування тяжкого злочину, вчиненого стосовно ОСОБА_10 , передбаченого ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , діючи умисно, достовірно розуміючи, що кримінальне провадження за ст. 187 КК України («Розбій») не є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення згідно зі ст. 477 КПК України, письмові пояснення, а також заяву про вчинення злочину у ОСОБА_10 не прийняв, будь-яких процесуальних документів з приводу повідомлення про злочин не склав та не зареєстрував у встановленому законодавством порядку письмовий рапорт про обставини розбійного нападу на ОСОБА_10 на ім`я керівника органу (підрозділу) поліції не склав, матеріали до органу досудового розслідування не направив, та, як наслідок, не ініціював внесення слідчим відповідних відомостей про вчинення розбійного нападу, вчиненого стосовно ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, до ЄРДР та проведення необхідного комплексу (розшукових) дій з метою розкриття вчиненого злочину, що потягло за неможливість виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

У подальшому, 22.10.2020 матеріал ЖЄО№ 19772 від 25.09.2020 Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області за фактом доставлення ОСОБА_10 до медичної установи списано до справи № 19772 та відомості щодо вчиненого стосовно ОСОБА_10 розбійного нападу до ЄРДР не внесено.

Таким чином, ОСОБА_9 , будучи достовірно та безпосередньо обізнаним, що стосовно ОСОБА_10 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, а саме: розбій, вчинений за попередньою групою осіб, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, будучи, в силу освіти та займаної посади, зобов`язаним та маючи реальну можливість виконати свої службові обов`язки, передбачені Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Кримінальним пальним кодексом України та Порядком ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, не повідомив правоохоронні органи про вчинення невідомими особами тяжкого злочину стосовно ОСОБА_10 та вчинив активні дії щодо його приховування, тобто, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, заздалегідь неумисно приховав тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 1 ст. 396 КК України - приховування злочину, тобто заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе не визнав, та пояснив суду, що на момент вчинення інкримінованого йому діяння перебував на посаді оперуповноваженого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області.

25.09.2020 він був на роботі і по вказівці той час свого керівника ОСОБА_11 він виїхав до КНП «Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, оскільки надійшло повідомлення, що в лікарню був доставлений ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями. Прибувши до лікарні він почав допитувати ОСОБА_10 , у присутності його матері ОСОБА_12 , яка знаходилась у палаті. ОСОБА_10 повідомив, що 23.09.2020 у вечірній час він вийшов на прогулянку зі своїм товаришем на ім`я ОСОБА_13 у районі Лисої гори та стали розпивати спиртні напої. Потім вони прийшли на коло тролейбусів, де зустріли компанію раніше незнайомих людей, з якими стали вживати спиртні напої. Потім у ОСОБА_10 стався конфлікт з одним із чоловіків, який у подальшому переріс у бійку. Незнайомий чоловік ударив ОСОБА_10 , від чого він впав та подряпав лоба. На його запитання ОСОБА_10 пояснив, що в нього нічого не забирали, нічим йому не погрожували. Писати заяву про вчинення проти нього злочину ОСОБА_10 відмовився, пояснивши, що розбереться з конфліктом самостійно, оскільки писати заяву не «по поняттям». ОСОБА_9 записав все що повідомив ОСОБА_14 , останній ознайомився і підписав, що з його слів записано вірно і прочитано, поставив дату та розписався. Всі події були в присутності матері, яка також підтвердила, що заяву в правоохоронні органи вони писати не будуть. Після цього ОСОБА_9 зняв на свій телефон відео з поясненнями ОСОБА_10 , оскільки це була позиція керівництва для контролю підлеглих. Того ж дня, 25.09.2020, він доповів керівництву про допит ОСОБА_10 та про події які відбулися і було зареєстровано відомості за вказаним фактом в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області за № 19772. Крім цього, пояснив, що у нього були відсутні повноваження внесення відомостей до ЄРДР.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що 25.09.2020 йому зателефонувала колишня дружина ОСОБА_15 та повідомила, що їх син ОСОБА_10 знаходиться в лікарні, оскільки в ніч з 23.09.2020 на 24.09.2020 його було сильно побито невідомими і у нього забрали телефон. 27.09.2020 свідок приїхав до лікарні к сину для надання матеріальної допомоги. Всі події йому відомі зі злів сина та дружини. Подробиці він не знає, оскільки син був в неадекватному стані. Крім того, син і дружина йому повідомили, що за фактом побиття сина приїзжав працівник поліції, але звертатися з заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів вони не вважали за потрібне.

Суд зазначає, що однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань яка передбачена ст. 7 КПК України. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що засаді безпосередності дослідження доказів, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними (законними) інтересами суспільства чи окремих осіб (постанови ККС ВС від 19.11.2019 у справі № 750/5745/15-к, від 04.03.2020 у справі № 332/2216/17, від 10.09.2020 у справі № 766/19891/17)

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» суди України зобов`язані застосовувати Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З моменту набуття чинності рішення Суду стають джерелом судової практики Європейського Суду з прав людини. Ця судова практика визнається джерелом загальноєвропейських стандартів прав людини і повинна враховуватися органами всіх держав - учасниць конвенції.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яке забезпечується також і підпунктом "d" частини 3 статті 6 Конвенції. Гарантії цього підпункту є конкретними аспектами права на справедливий судовий розгляд, встановленого частиною 1 статті 6 Конвенції, які повинні враховуватись при будь-якій оцінці справедливості провадження.

Відповідно до практики ЄСПЛ використання в якості доказів показань, відібраних на стадіях розслідування правоохоронними органами та судового слідства, саме по собі не є несумісним зі згаданими положеннями за умови, що дотримано право на захист.

У судовому засіданні було переглянуто відеозапис допиту 21.12.2021 у суді свідка ОСОБА_10 , оскільки він виїхав до рф та на теперішній час не перебуває на території України, що позбавляє можливості його особистої участі у розгляді справи, так як свідок ОСОБА_10 був допитаний у ході попереднього судового розгляду справи безпосередньо у суді з виконанням вимог КПК України, у зв`язку з чим суд визнає зазначений доказ допустимим.

Згідно з показами ОСОБА_10 23.09.2020 на нього працівниками Холодногірської поліції був здійснений замах, після побиття зупинилася жінка, яка викликала швидку допомогу. Лікарі швидкої допомоги забрали його до автомобілю, але потім зняли з нього срібний ланцюжок з хрестиком та висадили його посеред вулиці без надання допомоги. Він був у стані алкогольного сп`яніння, але невеликому, втрачав свідомість, падав, дійшов до якого двору, де працівник комунальної служби викликав такси та він поїхав додому. Добу знаходився за місцем проживання, після чого внаслідок поганого почуття 25.09.2020 звернувся за медичною допомогою. До нього в палату прийшов працівник поліції з приводу порушення кримінального провадження, він розповів обставини побиття, чи повідомляв про заволодіння правопорушниками його майном не пам`ятає. Працівник поліції зняв його на камеру мобільного телефону з приводу відмови від написання заяви про злочин та небажання заводити кримінальну справу, оскільки мав травми та необхідні були гроші на лікування, на яке він згодом витратив біля 2000 доларів. Де подівся срібний ланцюжок не пам`ятає, показав, що він ввечері був, а зранку вже був відсутній, у ході нападу ланцюжок не забирали, вимог віддати майно не висували. Написав заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо нього після того, як додому до його матері прийшли співробітники слідчого комітету, вони повідомили, що здійснюють внутрішнє розслідування, він розповів їм про обставини замаху, оскільки вони були серйозні люди, самостійно до правоохоронних органів щодо подій 23.09.2020 ОСОБА_10 не звертався, про те, що зниклі особисті речі не повідомляв, не писати заяву про злочин його ніхто не примушував. Напад відбувся біля Нового Побуту, підійшли два чоловіка, стали запитувати хто він, повідомили, що вони співробітники поліції, але він їх не запам`ятав. Внаслідок особистої неприязні почали бити, обіцяючи, що їм за це нічого не буде, оскільки вона знаходяться на своєму районі. Вони віддавили каблуком йому ніготь на пальці, били по голові більше 10 разів, він втратив свідомість, після чого вони відтягли його узбіччя та продовжили наносити удари; за що били не знає, грошей не просили. Про те, що замах здійснили працівники поліції не повідомляв, оскільки не мав довіри до працівників Холодногірської поліції, до іншої поліції довіра була. Взагалі не впевнений, що це були працівники поліції.

У судовому засіданні у режимі відеоконференції була допитана свідок ОСОБА_12 , яка пояснила, що є матір`ю ОСОБА_10 , 24.09.2020 їй на електронну пошту прийшов лист від сина ОСОБА_10 , який повідомив, що в ніч на 24.09.2020 він зазнав побиття від незнайомих осіб, внаслідок чого він має погане самопочуття та нудоту. 25.09.2020 вона приїхала за місцем проживання сина, він був побитий, вона зателефонувала його батьку ОСОБА_10 , після чого викликала швидку, яка доставила ОСОБА_10 до 4 лікарні невідкладної допомоги, де у прийомному відділенні йому констатували чисельні переломи кісток черепа. Потім в коридорі до них підійшли 2 працівника поліції, яким вони кратко пояснили, що відбулося, потім до палати прийшов співробітник поліції ОСОБА_9 , опитав її сина про обставини його побиття за її присутності, з`ясував чи буде звертатися з заявою до правоохоронних органів, на що вони відмовилися, син повідомив, що претензій не має, на що ОСОБА_9 відмову зняв на камеру свого мобільного телефона, сказав, щоб не говорили, що сина вивозили на автомобілі. Щодо обставин побиття син їй розповідав, що 23.09.2020 він разом з колегою пили пиво чи щось міцне, потім з незнайомцями у сина виник конфлікт, відбулася бійка, внаслідок якої він отримав ушкодження та втратив свідомість. Прокинувся він зранку де, не знає, зустрів двірника, який довіз його до банкомату, де син зняв гроші, після чого відвіз його додому. Повідомив, що зникли гроші у розмірі 300-400 грн., а також срібний ланцюжок з хрестиком. У травні 2022 ОСОБА_10 виїхав до рф, зараз на території України відсутній, телефон його не працює, зв`язок відсутній. У подальшому до правоохоронних органів вони не зверталися ініціатором порушення кримінального провадження були співробітники правоохоронних органів, заяву їм не писали, син не незахотів.

Допитаний у судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_16 пояснив, що працює заступником начальника Ленінського відділу поліції, у своїй діяльності керується законодавством України, займається розглядом матеріалів про адміністративні правопорушення, кримінальним провадженнями не займається, до ЄРДР права вносити відомості не має, по справі пояснити не може.

Допитаний у судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_11 пояснив, що станом на 2020 працював начальником карного розшуку або заступником з кримінальних справ, підтверджує пояснення, які він давав під час досудового слідства, за матеріалами ЖЄО № 19772 пояснити не може внаслідок спливу значного періоду часу.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що станом на 2020 рік він працював старшим інспектором чергової частини ВП № 2 ХРУП № 3, пояснив, що входить до його повноважень, щодо події відносно ОСОБА_10 , чи був він на чергуванні, чи надходили повідомленні від ОСОБА_10 не пам`ятає, проведення розшукових чи слідчих дій у йього повноваження не входять.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що станом на 2020 рік він працював старшим інспектором чергової частини, пояснив, що входить до його повноважень, під час чергування приймає заяви та повідомлення через оператора «102» або особисті звернення, щодо події відносно ОСОБА_10 не пам`ятає, оскільки має великий обсяг роботи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що станом на 2020 рік він працював старшим інспектором чергової частини, пояснив, що входить до його повноважень, в його обов`язки входило реєстрація повідомлень, за викликом про скоєння злочину виїжджає слідча оперативна група та збирає матеріали, в його обов`язки входило перевірка вказаних матеріалів, після чого матеріали передаються до начальника слідства, після чого останній приймає рішення. Про надходження повідомлень про злочин, одразу повідомляється начальник районного відділу поліції, щодо події відносно ОСОБА_10 не пам`ятає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що працював у 2020 оперуповноваженим, щодо події відносно ОСОБА_10 не пам`ятає.

Стороною обвинувачення надані зібрані під час досудового слідства докази, які були досліджені судом у ході судового розгляду, а саме:

- витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження за № 0000349 від 26.07.2021 внаслідок самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення відносно ОСОБА_9 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 396 КК України за фабулою: працівники правоохоронного органу приховують тяжкі та особливо тяжкі злочини, що вчиняються на території оперативного обслуговування, а саме: розбої, вчинені групами осіб, шляхом впливу на потерпілих, документального спотворення фактичних обставин події кримінального правопорушення;

- витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження за № 0000360 від 22.07.2020 за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК України за фабулою: працівники одного з ВП ГУНП в Харківській області, діючи за попередньою змовою, зловживають службовим становищем та усупереч інтересам служби використовують надані їм повноваження та вчиняють дії, пов`язані зі спотворенням обставин та кваліфікації вчинених кримінальних правопорушень задля створення уявного статистичного благополуччя стану правопорядку на ввіреній території обслуговування;

- постанова від 22.01.2021 про призначення прокурора у кримінальному провадженні № 0000026 від 22.01.2021 за ч. 1 ст. 396 КК України;

- постанова від 22.01.2021 про визначення територіальної підслідності кримінального провадження № 0000026 від 22.01.2021 за ч. 1 ст. 396 КК України;

- постанова від 22.01.2021 про об`єднання матеріалів кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020 за ч. 2 ст. 364 КК України та кримінального провадження № 0000026 від 22.01.2021 за ч. 1 ст. 396 КК України з присвоєнням єдиного реєстраційного № 0000360;

- постанова від 22.01.2021 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 396 КК України;

- постанова від 28.01.2021 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 396 КК України;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.01.2021 за участю свідка ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020, за показами якої на фото № 3 вона впізнала ОСОБА_21 як працівника Холодногірського відділу поліції, який відібрав 25.09.2020 у лікарні № 4 у м. Харкові покази в її сина ОСОБА_22 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.01.2021 за участю свідка ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020, за відомостями якого на фото № 3 свідок ОСОБА_10 упізнав поліцейського ОСОБА_9 як особу, що опитував його у лікарні 25.09.2020 та представився співробітником (оперуповноваженим) Холодногірського відділу поліції;

- ухвала слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави від 21.01.2021 про надання дозволу на обшук;

- протокол обшуку від 05.02.2021 про виявлення документів, зазначених в ухвалі слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави від 21.01.2021 з описом вилучених матеріалів;

- диск DVD RV «Федичкін» з відеофіксацією проведення обшуку;

- протокол огляду речей та документів, виявлених в ході проведення обшуку, від 05.02.2021;

- постанова про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 05.02.2021;

- ухвала слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави від 11.02.2021 про арешт майна, вилученого в ході обшуку;

- протокол огляду речей та документів, виявлених в ході проведення обшуку, від 02.03.2021;

- постанова про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 02.03.2021;

- документ із зазначенням функціональних обов`язків оперуповноваженого ВКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 ;

- наказ ГУ НП в Харківській області від 04.03.2021 про переміщення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 на посаду оперуповноваженого ВКП;

- постанова від 22.07.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 за ч. 2 ст. 364 КК України;

- постанова від 31.07.2020 про визначення територіальної підслідності кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020 за ч. 2 ст. 364 КК України;

- постанова від 27.08.2020 про призначення слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 за ч. 2 ст. 364 КК України;

- постанова від 09.06.2021 про визнання необхідним використання у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 як доказів ухвал Харківського апеляційного суду від 19.08.2020 та ухвал Харківського апеляційного суду від 16.12.2020, зняття грифу таємно з вказаних процесуальних документів;

- ухвала Харківського апеляційного суду від 19.08.2020 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 (розсекречена);

- постанова від 16.11.2020 про розсекречування матеріалів негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 (протокол);

- постанова від 28.12.2020 про розсекречування матеріалів негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 (диск);

- протокол від 12.11.2020 проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 за фактом фіксації телефонної розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_18 ;

- постанова від 26.07.2021 про виділення матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020 матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України з присвоєнням матеріалам реєстраційного № 0000349 від 26.07.2021;

- постанова від 03.03.2021 про визначення територіальної підслідності кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 396 КК України;

- ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2021 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 до шести місяців до 05.08.2021;

- послужний список ОСОБА_9 ;

- постанова від 20.09.2023 про заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000349 від 26.07.2021 за ч. 1 ст. 396 КК України;

- ухвала Верховного Суду від 18.10.2023 про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України з Київського районного суду м. Полтави до Ленінського районного суду м. Харкова для розгляду по суті;

- витяг з наказу ГУНП в Харківській області від 06.03.2017 про призначення лейтенанта поліції ОСОБА_9 на посаду оперуповноваженого відділу поліції Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області;

- постанова від 31.03.2021 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020 до 05.05.2021;

- ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 14.05.2021 про відсторонення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 від посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області;

- витяг з наказу ГУНП в Харківській області від 08.06.2021 про відсторонення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 від посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області;

- довідка оперуповноваженого ВКП ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_23 про результати розгляду матеріалів ЖЄО № 19772 від 25.09.2020, згідно з якою за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 встановлено, що останній від написання заяви відмовився, претензій ні до кого не має, особисті речі при собі, внаслідок чого прийнято роішення про припинення подальшого розгляду звернення та списання матеріалів до справи згідно із Законом України «Про звернення громадян»;

- письмові пояснення ОСОБА_10 від 25.09.2020, записані з його слів, про те, що 23.09.2020 приблизно о 16.00 год. він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_13 , з яким до 20.00 год. вдвох вживали алкогольні напої; після чого вони підійшли до компанії знайомих ОСОБА_13 приблизно з восьми осіб, з якими продовжили вживати спиртні напої. Близько 23.00 год. у ОСОБА_10 виник конфлікт з одним із чоловіків, ім`я якого він не пам`ятає внаслідок перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння, який перейшов у бійку. Від написання заяви в органи поліції він відмовляється, претензій та скарг ні до кого не має, ніякого майна у нього ніхто не забирав;

- витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження за № 0000020 від 15.02.2021 внаслідок самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 296 КК України за фабулою: 22.09.2020 невстановлені особи спричинили ОСОБА_10 тілесні ушкодження середньої тяжкості, вивезли його в інше місце з місця події, а також забрали грошові кошти у розмірі 200 грн., срібний ланцюжок з хрестиком та колекційну монету номіналом 5 грн.;

- витяг з ЄРДР від 02.09.2024 про реєстрацію кримінального провадження за № 0000020 від 15.02.2021 внаслідок самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 187 КК України за фабулою: 22.09.2020 невстановлені особи спричинили ОСОБА_10 тілесні ушкодження середньої тяжкості, вивезли його в інше місце з місця події, а також забрали грошові кошти у розмірі 200 грн., срібний ланцюжок з хрестиком та колекційну монету номіналом 5 грн.;

- постанова від 15.02.2021 про визначення підслідності кримінального провадження № 0000020 від 15.02.2021за ч. 2 ст. 187 КК України;

- рапорт чергового Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_24 від 25.09.2020 про те, що 25.09.2020 о 16.46 год. надійшло повідомлення від лікаря Димшакова (з органів охорони здоров`я) щодо звернення за медичною допомогою ОСОБА_10 , стан середньої тяжкості. Потерпілий надав пояснення щодо його побиття невідомими особами та заволодінням його майном, а саме: грошовими коштами у сумі 300 грн. та мобільним телефоном. Від дачі заяви до правоохоронних органів ОСОБА_10 відмовився;

- рапорт чергового Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_24 від 25.09.2020 про те, що 25.09.2020 о 16.46 год. надійшло повідомлення від лікаря Димшакова (з органів охорони здоров`я) щодо звернення за медичною допомогою ОСОБА_10 , стан середньої тяжкості. Потерпілий надав пояснення щодо його побиття невідомими особами та заволодінням його майном, а саме: грошовими коштами у сумі 300 грн. та мобільним телефоном. Від дачі заяви до правоохоронних органів ОСОБА_10 відмовився;

- рапорт чергового ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_25 (без підпису) від 10.03.2021 про те, що 23.09.2020 о 23.37 год. надійшло повідомлення від громадянина щодо бійки на перехресті вул. Єлізарова; встановлено, що в ході конфлікту між громадянами відбулася бійка, одного з учасників дії було госпіталізовано до 4 лікарні допомоги бригадою 809 фельдшер ОСОБА_26 . Більш детально встановити обставини події не вдалося, потерпілий знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, на запитання не відповідає, наразі заяв та пояснень не надходило;

- рапорт чергового ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_25 (без підпису) від 10.03.2021 про те, що 24.09.2020 о 00.28 год. надійшло повідомлення від лікаря ОСОБА_26 (з органів охорони здоров`я) щодо звернення за медичною допомогою ОСОБА_10 , тілесні ушкодження, стан алкогольного сп`яніння. Потерпілий надав пояснення щодо його побиття невідомою особою, доставлений: бсмп нейро;

- заява ОСОБА_10 від 05.03.2021 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000020 від 15.02.2021 за фактом обставин, що мали місце у вересні 2020, оскільки йому було завдано шкоду;

- виписка із медичної картки хворого ОСОБА_10 з діагнозом: закрита важка ЧМТ, забій головного мозоку важкого ступеню з вогнищами розтрощення лобних і обох скроневих долей. Епідуральна гематома на рівні правої скроневої частки, лінійний перелом кісток правої скроневої частки, лінійний перелом кісток скріплення черепа. Перелом кісток носа без зміщення, забої м`яких тканин голови та обличчя;

- постанова від 31.03.2021 про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України у кримінальному провадженні № 0000020 від 15.02.2021.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 надав суду заяву про визнання доказів по справі неналежними та недопустимими у зв`язку з тим, що матеріали кримінального провадження № 0000349 від 26.07.2021 не містять постанови про призначення прокурора чи групи прокурорів, зазначені постанови ухвалені у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020, внаслідок чого докази сторони обвинувачення є недопустимими, на що вказав у своїй постанові ККС ВС від 22.02.21 по справі № 754/7061/15, а також вказуючи на те, що надані письмові докази є копіями та зібрані в рамках іншого кримінального провадження, в тому числі за результатом проведення негласним слідчих дій, та у сторони обвинувачення відсутній дозвіл на їх використання в даному кримінальному провадженні.

Крім того, сторона захисту обґрунтовує необхідність виправдування ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням тим, що злочин, який йому інкриміновано стосується приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину, в той час як за результатами досудового слідства по кримінальному провадженню № 0000020 від 15.02.2021 було встановлено, що мав місце не злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, про що заявляє сторона обвинувачення в обвинувальному акті, а кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України. В матеріалах кримінального провадження № 0000020 від 15.02.2021 наявна постанова від 31.03.2021 про зміну кваліфікації кримінального правопорушення зі ст.187 ч. 2 на ч. 1 ст. 296 КК України, що свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, а тому обвинувачений підлягає виправданню, так як обвинувачений ніяких протиправних дій не вчиняв, що підтверджували свідки в судових засіданнях, про що свідчили при проведенні досудового слідства у відповідності до досліджених матеріалів справи.

Також стороною захисту суду у якості доказу невинуватості ОСОБА_9 надано диск DVD RV «Федичкін» з відеофіксацією обставин відмови ОСОБА_10 від подачі заяви про вчинення стосовно нього злочину.

Проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Принцип змагальності конкретизовано в ст. 22 КПК України, де зазначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійно обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів, які у відповідності до приписів ст. 23 КПК, суд досліджує безпосередньо.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. (ст. 84 КПК України).

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У випадку встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Згідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доках з точи зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності, їх взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Таким чином, суд обмежений у праві збору доказів вини підсудного за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту, а здійснює функцію - правосуддя.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 95 КПК України вбачається, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Згідно з ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі наведеного, здійснивши судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, судом забезпечені всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, та не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Статтею 368 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється виправдувальний вирок.

Завдання діючого КК України визначені статтею 1 та полягають у правовому забезпеченні охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Статтею 2 КК України визначені підстави кримінальної відповідальності як вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначена ст. 4 КК України, згідно якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, при цьому часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Частина перша статті 396 КК України передбачає відповідальність за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Приховуванням злочину є активна умисна діяльність, спрямована на те, щоб утаїти від правоохоронних органів та суду факт вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, знаряддя та засоби їх вчинення, сліди чи предмети, здобуті злочинним шляхом, або їх місцезнаходження, відомості щодо суб`єкта (суб`єктів) злочинного діяння, а також не допустити виявлення слідів злочину.

Стаття 396 КК України передбачає заздалегідь не обіцяне приховування злочину. За такого варіанту поведінки особа надає згоду на вчинення дій, що пов`язані з приховуванням, вже після вчинення злочину (закінченого чи незакінченого). У цьому випадку має місце не співучасть у злочині, а причетність до нього.

Згідно із ч. 6 ст. 27 КК України особи, які вчинили заздалегідь не обіцяне переховування злочинця, знарядь і засобів вчинення злочину, слідів злочину чи предметів, здобутих злочинним шляхом, або придбання чи збут таких предметів, підлягають кримінальній відповідальності лише у випадках, передбачених ст. ст. 198 та 396 КК України.

Об`єктом злочину є нормальна діяльність органів досудового слідства і суду, що забезпечує можливість всебічно, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, вжити всі передбачені законом заходи щодо виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу, а також обставин, що пом`якшують і обтяжують її відповідальність.

З об`єктивної сторони даний злочин виражається в діях особи, яка після закінчення вчиненого іншою особою тяжкого чи особливо тяжкого злочину, здійснює приховування: 1) злочинця (шляхом надання йому приміщень, сховищ, документів); 2) знарядь чи засобів вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину; 3) слідів такого злочину чи 4) предметів, здобутих внаслідок його вчинення, або 5) придбання чи збут таких предметів.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 396 КК України кримінально караним є тільки заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Злочин вважається закінченим з моменту вчинення будь-яких діянь, що пов`язані із заздалегідь не обіцяним приховуванням тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом; особа усвідомлює фактичні обставини заздалегідь не обіцяного приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину (зокрема, надання згоди на вчинення дій, що пов`язані з приховуванням, вже після вчинення злочину, який за законом визнається тяжким або особливо тяжким) та бажає цього.

Суб`єктом злочину є будь-яка фізична осудна особа, що досягла 16 років.

Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведення її вини, а обвинувальний вирок може ґрунтуватися тільки на переконливих та безспірних доказах.

У ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено, зокрема, такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.

Відповідно до п. п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнати особу винною у вчинені злочину можливо тільки за умови доведеності її вини. Суди при розгляді кримінальних справ мають суворо додержуватись закріпленого у ст. 62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зазначені конституційні положення та положення чинних міжнародних договорів відображені в кримінально-процесуальному законодавстві України.

Оцінивши докази сторони обвинувачення, суд звертає увагу та той факт, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.05.2024 у ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області за клопотанням сторони захисту витребувані копії матеріалів кримінального провадження № 0000020 від 15.02.2021, з яких вбачається, що постановою від 31.03.2021 змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України у кримінальному провадженні № 0000020 від 15.02.2021, постанова про зміну обвинувачення є останнім процесуальним документом в матеріалах.

З реєстру матеріалів досудового розслідування № 0000349 від 26.07.2021 вбачається, що ОСОБА_9 повідомлений про підозру за ч. 1 ст. 396 КК України 05.02.2021, обвинувальний акт підписаний 11.08.2021 та направлений до суду 12.08.2021.

Таким чином, на момент здійснення досудового розслідування, завершення досудового розслідування, відкриття матеріалів кримінального провадження, складання та затвердження обвинувального акту, направлення до суду та в ході судового розгляду, дії ОСОБА_9 кваліфікувалися за ч. 1 ст. 396 КК України як приховання злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, яке відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 КК України є проступком.

Після отримання копій матеріалів кримінального правопорушення № 0000020 від 15.02.2021 та з`ясування кваліфікації дій невстановлених осіб за ч. 1 ст. 296 КК України, у судовому засіданні 03.09.2024 суду стороною обвинувачення був наданий витяг з ЄРДР від 02.09.2024 про реєстрацію кримінального провадження за № 0000020 від 15.02.2021 внаслідок самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 187 КК України за фабулою: 22.09.2020 невстановлені особи спричинили ОСОБА_10 тілесні ушкодження середньої тяжкості, вивезли його в інше місце з місця події, а також забрали грошові кошти у розмірі 200 грн., срібний ланцюжок з хрестиком та колекційну монету номіналом 5 грн., постанова про зміну кваліфікації із зазначенням її підстав відсутня, а тому зазначений витяг суд розцінює як штучно створений доказ на підтвердження позиції сторони обвинувачення.

Таким чином, здійснюючи досудове розслідування та підтримуючи пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення в суді, стороні обвинувачення достовірно було відомо про відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого злочину.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено факт скоєння відносно ОСОБА_10 тяжкого або особливо тяжкого злочину, у приховуванні якого обвинувачується ОСОБА_9 , по кримінальному провадженню № 0000020 від 15.02.2021 жодна особа не притягнута до кримінальної відповідальності, обвинувальні вироки за ч. 2 ст. 187 КК України за фактом вчинення розбою відносно ОСОБА_10 відсутні, що є обов`язковою складовою кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 396 КК України.

Допитані у ході судового розгляду свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підтвердили факт відмови від звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього злочину, ОСОБА_10 після проведення лікування за правовим захистом не звертався, внесення до ЄРДР здійснено після самостійного виявлення кримінального правопорушення правоохоронними органами.

Суд критично ставиться до показів ОСОБА_10 в частині обставин вчинення стосовно нього кримінально карного діяння, оскільки його покази як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду мають суперечливий характер.

Крім того, посилання сторони обвинувачення на порушення ОСОБА_9 своїх функціональних обов`язків в частині не відібрання пояснень у ОСОБА_10 спростовується матеріалами ЖЄО № 19772, у яких містяться письмові пояснення ОСОБА_10 від 25.09.2020, записані з його слів, скріплені його особистим підписом про те, що 23.09.2020 приблизно о 16.00 год. він зі своїм знайомим вживали алкогольні напої; після чого виник конфлікт з одним із чоловіків, ім`я якого він не пам`ятає внаслідок перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння, який перейшов у бійку. Від написання заяви в органи поліції він відмовляється, претензій та скарг ні до кого не має, ніякого майна у нього ніхто не забирав.

Щодо позиції сторони захисту про визнання доказів сторони обвинувачення неналежними та недопустимими за причин відсутності в матеріалах кримінального провадження № 0000349 від 26.07.2021 постанов про призначення прокурора чи групи прокурорів, оскільки зазначені постанови ухвалені у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020, суд зазначає таке.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2021 року по справі № 754/7061/15 дійшла висновку про те, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Повторне призначення слідчого або прокурора у кримінальному провадженні, яке було виділене або об`єднане з іншим, якщо після початку досудового розслідування вже було визначено слідчого чи групу слідчих для його проведення, КПК не передбачено, а тому не є обов`язковим. (постанова Першої судової палати ККС ВС у від 26.09.2023 по справі № 382/646/1).

Таким чином, враховуючи, що матеріали кримінального провадження № 0000349 від 26.07.2021 були виділені з матеріалів кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020, яке містить належним чином оформлені постанови про призначення прокурора (групи прокурорів), суд підстав для визнання доказів сторони обвинувачення з цієї підстави недопустимими не вбачає.

Щодо ствердження сторони захисту щодо незаконності використання матеріалів за результатом проведення негласних слідчих (розшукових) дій, суд зазначає, що в матеріалах кримінального провадження № 0000349 від 26.07.2021 містяться: клопотання прокуратури Харківської області від 18.08.2020 про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (кримінальне провадження № 0000360 від 22.07.2020); ухвала Харківського апеляційного суду від 19.08.2020 (розсекречена) про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (кримінальне провадження № 0000360 від 22.07.2020); постанова Харківської обласної прокуратури від 09.06.2021 про розсекречення матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії (кримінальне провадження № 0000360 від 22.07.2020).

Оскільки матеріали кримінального провадження № 0000349 від 26.07.2021 були виділені з матеріалів кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020, суд вважає, що підстави для визнання зазначених доказів відповідно до положень ст. 89 КПК України недопустимими відсутні.

Стороною обвинувачення на підтвердження факту ознайомлення ОСОБА_9 зі своїми функціональними обов`язками до матеріалів провадження долучено копію «Функціональних обов`язків оперуповноваженого ВКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області», з якої вбачається переривання нумерації на п. 21 за наявністю інших пунктів, які закриті аркушем білого кольору при здійсненні копіювання, за підписом про ознайомлення ОСОБА_9 , але за відсутності дати ознайомлення, тому суд визнає зазначений доказ недопустимим у зв`язку з порушенням правил оформлення документації та не бере його під увагу.

Ствердження сторони обвинувачення щодо переривання відеозапису розмови обвинуваченого ОСОБА_9 з ОСОБА_10 у лікарні на предмет з`ясування обставин нападу на останнього та фіксації його відмови від звернення із заявою про злочин до правоохоронних органів, формулювання ОСОБА_9 поставлених питань зі вмістом необхідних йому відповідей, є неспроможними, оскільки спростовуються іншими доказами по справі, в тому числі письмовими поясненнями ОСОБА_10 від 25.09.2020, а також його показами як свідка у судовому засіданні про відмову від такого звернення, а також в подальшій поведінці у виді бездіяльності до моменту самостійного виявлення правопорушення правоохоронними органами. (доказ сторони захисту DVD диск).

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 на момент інкримінованого йому діяння перебував на посаді оперуповноваженого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, до повноважень якого згідно з Порядком ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом № 100 від 08.02.2019, відноситься фіксація факту вчиненого кримінального правопорушення. Виконання такого обов`язку знайшло підтвердження у ході судового слідства, а саме: обвинуваченим ОСОБА_9 був здійснений виїзд за викликом, відібрані пояснення у ОСОБА_10 та відомості за вказаним фактом 25.09.2020 були зареєстровані в ЖЄО Холовдногірського ВП ГУНП в Харківській області за № 19772, за відсутності у ОСОБА_9 як оперуповноваженого повноважень щодо вирішення питання про наявність підстав для внесення відомостей до ЄРДР згідно з його функціональними обов`язками.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши кожний доказ наданий сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки досліджені докази не можуть беззаперечливо свідчити про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, так як в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме об`єктивна сторона злочину, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення необхідно тлумачити на користь обвинуваченого.

Як особа ОСОБА_9 осудний, раніше не судимий, за службовою характеристикою зарекомендував себе з позитивного боку, дисциплінований, енергійний та вимогливий до себе працівник, свої функціональні обов`язки знає та сумлінно виконує.

Витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 17, 22, 23, 84, 85, 89, 91, 92, 94, 95, 100, 337, 349, 368, 370, 371, 373, 374-376 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 статті 373 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Речовий доказ - матеріал ЖЄО № 19772 від 25.09.2020, долучений до кримінальної справи, залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1