ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/6451/23 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/885/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.407 КК України
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняза апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2024 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тернове Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 5 ст. 407 КК України до 6 (шісти) років позбавлення волі.

Згідно вироку, солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи напосаді стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу командирів, 20.05.2023 після проходження військово-лікарської комісії у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_1 не з`явився до розташування підрозділу, а саме до ППД « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у м. Харкові, яке знаходилось у Новобаварському районі м. Харкова, та перебував за межами місця служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 24.10.2023 - до моменту затримання правоохоронними органами.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно проаналізував всі докази в їх сукупності, зокрема за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення прийшов до вірного висновку винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченогоч. 5 ст. 407 КК України, а саме: нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 138 - 140) обвинувачений в суді першої інстанції свою вину у вчинення інкримінуємому йому злочині визнав частково, у вчиненому розкаюється, бажає й надалі проходити військову службу.

Проте, не дивлячись на вищезазначену позицію обвинуваченого його вина у вчиненому повністю підтверджується дослідженими у суді та наведеними у вироку доказами.

Так, це підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які останні дали безпосередньо в суді першої інстанції.

Крім того ці фактичні дані, підтверджуються інформацією яка міститься в наступних документах:

- рапорту командира другої стрілецької роти командиру військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 216 від 19.05.2023;

- доповіді командира військової частини НОМЕР_3 від 19.05.2023 командиру військової частини НОМЕР_4 , начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил по факту самовільного залишення частини військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 ;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_5 від 01.03.2023;

- направлення №1819 від 08.05.2023 командира військової частини НОМЕР_1 командиру військової частини НОМЕР_2 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою подальшого лікування солдата ОСОБА_8 1995 р.н.;

- відповіді командира військової частини НОМЕР_2 №553/4669 від 24.10.2023 та долученої до нього копії довідки ВЛК №4236 від 19.05.2023;

- відповіді № 104/519 від 13.06.2023 заступника командира військової частини НОМЕР_2 з медичної частини командиру військової частини НОМЕР_1 на запит №1687/77 від 09.06.2023;

- відповіді № 213 від 20.06.2023 директора КНП «Міська клінічна лікарня №30» ХМР командиру військової частини НОМЕР_1 на запит №2464 від 18.06.2023;

- медичного характеристики з військової частини НОМЕР_1 № 2454 від 16.06.2023 на солдата ОСОБА_8 ;

- довідки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 №556 від 17.06.2023;

- акту службового розслідування № 2290 від 25.06.2023 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану стрільцем 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_8 ;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 359 від 26.06.2023;

- протоколу старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава затримання ОСОБА_8 від 24.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_8 затримано 24.10.2023 о 15 год 45 хв.

Отже всі вищенаведені докази не тільки не суперечать один одному, а навпаки узгоджуються та доповнюють один одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Звідси, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і наведені у вироку, які не викликають сумніву у тому, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що не визнання обвинуваченим своєї вини частково, у вчиненні ним кримінального злочину - це обраний спосіб захисту для введення суд в оману та в подальшому уникнути справедливого покарання за вчинене.

Обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає проте, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо його обвинувачення.

Проте, ці твердження не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження та спростовуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, отриманими відповідно до приписів КПК України, та які судом, відповідно до приписів ст. ст. 85, 86 КПК України, визнані належними та допустимими доказами.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Підстав для скасування судового рішення у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам, виходячи з положення ст. ст. 410, 411 КПК України, колегію суддів, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає законних та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення оскільки жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами зазначеними в апеляційній скарзі не встановлено, тож вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді