Справа № 308/6474/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород подання провідного інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_3 та клопотання засудженого ОСОБА_4 , про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону, відповідно до ч.2 ст.74 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

01.10.2024 року, провідний інспектор Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону, відповідно до ч.2 ст.74 КК України, відносно засудженого ОСОБА_4 , яке мотивовано тим, що 21.11.2022 року до Ужгородського районного відділу надійшли розпорядження № 308/6474/21 від 11.11.2022 року та вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року відносно громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. ч. ч. 1, 2, 4 ст. 185, ч. ч. 1, 2 ст. 361, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вищезазначений вирок того ж дня був прийнятий до виконання.

02.12.2022 року засудженого ОСОБА_4 було ознайомлено із вказаним вироком, роз`яснено права та обов`язки, покладені на нього вироком суду, умови звільнення від відбування покарання та в результаті чого від нього була відібрана підписка, анкета, із засудженим було проведено профілактичну бесіду про недопущення скоєння ним в подальшому нового злочину, порушень громадського порядку, в яких засуджений власноруч розписався.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 р. № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Положенням ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1051 грн.

Також станом на 01.01.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1240,5 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. ч. ч . 1, 2, 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив за 2020 рік - 2102 грн. (1051?2=2102 грн.) та за 2022 рік - 2481 грн. (1240,5?2=2481 грн.).

Так, відповідно до частини другої статті 74 КК України, особа засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання

Ураховуючи викладене, на підставі частини другої статті 74 КК України, орган пробації направив матеріали стосовно засудженого ОСОБА_4 для вирішення питання про звільнення його від призначеного судом покарання.

Крім цього, 04.10.2024 року від засудженого ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про звільнення від покарання, призначеного за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року, на підставі ч.2 ст.74 КК України.

Зважаючи на викладене та на те, що подання органу пробації та клопотання засудженого стосуються одного і того ж покарання, що призначене засудженому ОСОБА_4 за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року, то суд вважає за доцільне, розглянути подані клопотання спільно.

Представник органу пробації в судове засідання надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності. Подання підтримав та просив таке задоволити.

Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання надав заяву про розгляд подання та клопотання засудженого у його відсутності. Проти задоволення подання і клопотання заперечив.

Дослідивши зміст внесеного подання та клопотання засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області перебувало кримінальне провадження 0000420 від 04.09.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2,4 ст. 185 ч.ч.1,2 ст.361 КК України.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. ч. ч. 1, 2, 4 ст. 185, ч. ч. 1, 2 ст. 361, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

В частинах 1, 2 статті 74 КК визначено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Водночас, у силу ч. 1, 2, 3 ст. 88 КК, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України. Особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, кримінальна протиправність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.Так, у суду відсутні відомості, що протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням було скасоване, у порядку ст. 537, 539 КПК.

Встановлено, що призначений засудженому ОСОБА_4 іспитовий строк закінчився і даних про те, що такий скасовувався у суду відсутні.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 16 від 26 грудня 2003 року «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» (далі - Постанова) вказується, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків, і що правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави й припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Отже, Суд констатує, що звільнення від покарання, згідно ч. 2 ст. 74 КК, не є можливим щодо осіб, у яких судимість погашена відповідно до положень ст. 89 КК.

Позаяк, погашення судимості означає, що особа вже виконала всі умови покарання або випробувального строку і більше не має правових наслідків свого засудження. Згідно зі ст. 88 КК, після погашення судимості, особа вважається такою, що раніше не була засуджена. Тобто вона юридично чиста перед законом.

Звільнення від покарання застосовується до осіб, які ще не виконали покарання або знаходяться в процесі його відбування (за обставин цієї справи виконання завершилося у дату закінчення іспитового строку). У наслідок чого, звільнення може бути за певних умов, таких як амністія, помилування, або на підставі змін до законодавства, що усувають караність певних діянь. Це має на меті звільнити людину від виконання покарання, але не стосується тих, у кого судимість уже погашена, у силу ст. 89 КК. Адже, якщо судимість погашена, то не виникає питання звільнення від покарання, оскільки всі правові наслідки вже анульовані.

Відповідно, з цих підстав суд не вбачає передумов для задоволення вказаного подання та клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 74 КК України, ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання провідного інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_3 та клопотання засудженого ОСОБА_4 , про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону, відповідно до ч.2 ст.74 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1