У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2024 року м. Ужгород
Слідчий ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».
З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підшукали особу, яка мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (який діяв під контролем правоохоронних органів).
Так, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , маючи на меті незаконно переправити ОСОБА_9 через державний кордон України проінструктував ОСОБА_10 (який діяв під контролем правоохоронних органів) про те, щоб він передав ОСОБА_9 , що йому необхідно з`явитись до м. Ужгород де на декілька днів необхідно буде винайняти житло, до моменту здійснення переправи, та грошові кошти які необхідно оплатити за перетин кордону ОСОБА_10 повинен отримати від ОСОБА_9 та тримати в себе до окремої вказівки.
Надалі, 18.05.2024 приблизно о 12:00 год. за вказівками ОСОБА_7 , ОСОБА_10 забрав ОСОБА_9 з м. Ужгород та доставив до Берегівського району, а саме в готель «Вілла Вікторія».
В подальшому 18.05.2024 приблизно о 16:30 год. ОСОБА_10 за вказівками ОСОБА_7 прибув до м. Ужгород, а саме до паркувального майданчику супермаркету «Сільверленд» що розташований за адресою АДРЕСА_1 де за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_6 якому передав ідентифіковані грошові кошти у сумі 7000 доларів США, за сприяння у переправленні ОСОБА_9 через державний кордон України.
Після цього 24.05.2024 о 12:40 год. за адресою АДРЕСА_2 у закладі «Koya resto-bar» ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_7 де останній повідомив йому, що ОСОБА_9 успішно переправлено за межі України за що, ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 залишок грошових коштів у сумі 500 доларів США, які ОСОБА_7 сказав залишити у його транспортному засобі на якому він приїхав та передавши грошові кошти ОСОБА_7 поїхав у невідомому напрямку.
Окрім того, продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, ОСОБА_7 діючи повторно за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 самостійно та за допомогою ОСОБА_10 (який діяв під контролем правоохоронних органів) повторно підшукали особу, яка мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (який діяв під контролем правоохоронних органів).
Встановлено, що ОСОБА_7 діючи повторно за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , маючи на меті незаконно переправити ОСОБА_11 через державний кордон України, проінструктував ОСОБА_10 про те, щоб він передав ОСОБА_11 , що йому необхідно прибути до м. Берегово де на декілька днів необхідно буде винайняти житло, до моменту здійснення переправи. Однак у зв`язку з обставинами прибути в м. Берегово не вдалось можливим, тому ОСОБА_11 зупинився в м. Мукачево.
В подальшому, 23.06.2024 приблизно о 10:30 ОСОБА_10 за вказівками ОСОБА_6 прибув до м. Ужгород, а саме до паркувального майданчику супермаркету «Сільверленд», що розташований за адресою АДРЕСА_1 , де за попередньою домовленістю зустрівся з ним та передав ідентифіковані грошові кошти у сумі 7500 доларів США, за сприяння у переправленні ОСОБА_11 через державний кордон України.
Після чого, 23.06.2024 за вказівками ОСОБА_7 , ОСОБА_10 забрав ОСОБА_11 з м. Мукачево та доставив до м. Берегово, де поселив в готель «Жайворонок», перебуваючи в якому ОСОБА_11 наступного дня, а саме 24.06.2024 було переселено в окрему філію від готелю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 » що також у м. Берегово.
Надалі, 26.06.2024 близько 09:15 год. до ОСОБА_11 через додаток «Телеграм» зателефонувала невстановлена на даний час особа та надала номеру мобільного оператора « НОМЕР_1 » яким як встановлено користується ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 , і сказала перетелефонувати йому. Зв`язавшись з ОСОБА_12 останній повідомив ОСОБА_11 , що йому необхідно приїхати за адресою АДРЕСА_3 . Через деякий час, того ж дня прибувши за вказаною адресою ОСОБА_11 зателефонував за номером « НОМЕР_2 » яким користується ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8 , та зустрівшись з ним, останній провів ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_3 вищевказаного будинку де вже перебували ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_11 , які також очікували здійснення незаконного переправлення через державний кордон України та ОСОБА_11 залишився на вказаній квартирі.
Після цього перебуваючи у приміщенні вищевказної квартири, особам було повідомлено невстановленою на даний час органом досудового розслідування особою, що невдовзі, а саме 28.06.2024 або 29.06.2024 буде здійснено їхнє переправлення через державний кордон України, однак протиправну діяльність ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , було викрито та 29.06.2024 їх було затримано працівниками правоохоронних органів.
29.06.2024 року було затримано на підставі ст. 615 КПК України гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 в ході проведення чого було вилучено мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 7 plus» ІМЕІ НОМЕР_3 , який запаковано до спец. пак. № WAR 1111803.
Цього ж дня ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що вилучене майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, з метою його збереження, слідчий у клопотанні просить накласти на нього арешт.
Слідчий та власник майна у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
29.06.2024 року працівниками поліції був затриманий гр. ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Згідно протоколу затримання ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину від 29.06.2024 року вбачається, що під час такого в останнього було виявлено та вилучено «Apple» моделі «Iphone 7 plus» ІМЕІ НОМЕР_3 , який запаковано до спец. пак. № WAR 1111803.
Постановою слідчого ОСОБА_17 від 29.06.2024 року вилучений мобільний телефон визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Також 29.06.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Враховуючи наведене слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів слідчого, що тимчасово вилучений мобільний телефон має значення речового доказу у кримінальному проваджені та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки такий міг зберегти на собі сліди злочину, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (в т.ч. дзвінки, текстові повідомлено, тощо).
Таким чином слідчим, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Слідчим у клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак, за наведених вище обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.
Така шкода може виразитись у втраті речових доказів стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що у свою чергу очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту вказаного майна, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на річ, яку вилучено 29.06.2024 року під час затримання гр. ОСОБА_7 , а саме на: мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 7 plus» ІМЕІ НОМЕР_3 , який запаковано до спец. пак. № WAR 1111803.
Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1