ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0003245 від 24 жовтня 2022 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненням та захисника ОСОБА_6 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, на утриманні якого перебувають шестеро неповнолітніх дітей, в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, на утриманні якого перебувають шестеро неповнолітніх дітей, в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та за його вчинення призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна, крім житла.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 943,90 грн (дев`ятсот сорок три гривні та дев`яносто копійок (а. к. п. 113), та 755,12 грн (сімсот п`ятдесят п`ять гривень та дванадцять копійок (а. к. п. 121), всього на суму 1 699,02 грн (одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять гривень та дві копійки).

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

ЄУНСС: 714/129/23 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8

НП: 11-кп/822/228/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту затримання 02 листопада 2022 року (а. к. п. 175).

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_7 23 жовтня 2022 року близько 12 год маючи умисел на вчинення насильницьких дій для заволодіння майном, прийшов до домогосподарства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою АДРЕСА_1 , усвідомлюючи характер своїх неправомірних дій, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу проник до будинку останнього. Перебуваючи в середині будинку, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел щодо заволодіння майна, маючи шумовий пістолет «RETAY» НОМЕР_1 , скоїв напад на ОСОБА_9 , в ході якого застосував до нього фізичне насильство небезпечне для життя, а саме: наніс своїми руками декілька ударів по обличчю та голові ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця в надбрівній ділянці зліва, забійних ран на спинці носа зліва, в підочній ділянці зліва, в лобній ділянці зліва, в тім`яній ділянці дещо зліва, в тім`яній ділянці дещо зліва, в тім`яній ділянці по центру, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я та заволодів мобільним телефоном марки «MEIZU С9» модель М818Н, вартістю 1 291 грн 67 коп., який належить ОСОБА_9 , після чого з місця події зник та розпорядився вказаним майном на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто розбій, за кваліфікуючими ознаками: поєднаний із проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, подали апеляційні скарги з доповненням.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він просить пом`якшити призначене йому районним судом покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував, що потерпілий до обвинуваченого немає жодних претензій, як матеріального, так і морального характеру, те, що обвинувачений є людиною з інвалідністю 3 групи та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: психоорганічний розлад особистості з психотичними включеннями, те, що на утриманні у ОСОБА_7 перебувають п`ятеро неповнолітніх дітей, його щире каяття.

Зі змісту доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він просить визнати його винним за ч. 4 ст. 296 КК України.

Зазначає, що судом не було враховано письмового звернення потерпілого і свідка ОСОБА_10 , які підтверджували, що обвинувачений у них робив ремонт і вони брали у нього будівельні матеріали та не заплатили за них.

Стверджує, що сам потерпілий ОСОБА_9 спровокував конфлікт, свідок ОСОБА_11 їх боронив від бійки.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , вбачається, що він просить оскаржуваний вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким змінити правову кваліфікацію вчиненого злочину. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, а саме звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Стверджує, що суд першої інстанції, взяв на себе роль обвинувача, безпідставно визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, залишивши поза увагою той факт, який фактично не заперечується й самим обвинуваченим, потерпілим, свідками, а саме, що причиною раптового конфлікту ОСОБА_7 та ОСОБА_9 стало те, що останній вдарив його неповнолітнього сина ОСОБА_12 , й при цьому дії ОСОБА_7 супроводжувалися хуліганськими мотивами із застосуванням при цьому шумового пістолету, з метою налякати ОСОБА_9 , щоб той більше «не піднімав руку на його малолітнього сина». В подальшому, після того, як потерпілий його вдарив, між ними виникла бійка, в ході якої ОСОБА_7 , захищаючись, завдав також ударів у відповідь. Будь-яких намірів заволодіти майном потерпілого ОСОБА_9 у обвинуваченого не було, так, як у нього були претензії матеріального характеру не до потерпілого, а до його співмешканки, якої на той час не було вдома.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що будь-яких намірів заволодіти чужим майном у обвинуваченого не було, зокрема мобільним телефоном ОСОБА_9 , який обвинувачений не брав, у обвинуваченого був відсутній прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння вищевказаним мобільним телефоном. При цьому, будучи допитаним у судовому засіданні районного суду потерпілий жодних пояснень, щодо нібито вимагання у нього мобільного телефону не надавав, взагалі не вказував, що обвинувачений чи будь-хто інший незаконно заволодів саме його мобільним телефоном.

Звертає увагу суду на те, що згідно ч. 3 ст. 337 КПК України суд має право вийти за межі вищевказаного обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки це покращує становище обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 296 КК України, просить врахувати: щире каяття, позитивну характеристику, те, що він є людиною з інвалідністю 3 групи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, перебування на його утриманні шестеро неповнолітніх дітей, його відношення до скоєного, як в момент вчинення злочину, так і під час судового розгляду.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від обвинуваченого про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційних скарг з доповненням.

Потерпілий ОСОБА_9 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явився та не повідомив суд про поважність причини його неявки, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг з доповненням, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , який в режимі відеоконференції підтримав подані апеляційні скарги з доповненням та просив задовольнити їх з підстав, у них зазначених, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти апеляційних скарг з доповненням, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах з доповненням та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Приписами ч. 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), у цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Також, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами попередніх інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України за обставин, наведених у вироку.

В судових засіданнях районного суду обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України не визнав, та пояснив, що в той день він дійсно перебував в будинку де проживає потерпілий. Він зайшов до будинку лише для того щоби захистити свого сина, якого побив потерпілий. Умислу щось взяти з будинку у нього не було, він хотів лише захистити свого сина. Кошти за ремонт мала йому віддати співмешканка потерпілого ОСОБА_10 . Визнає свою вину частково у скоєнні кримінального правопорушенні, передбаченого ст. 296 КК України. Розкаюється у вчиненому.

Водночас, незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у скоєнні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд 1-ої інстанції, мотивував доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину, показаннями потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий в судовому засіданні суду показав, що він дійсно проживав із своєю співмешканкою ОСОБА_10 в с. Байраки Чернівецького району Чернівецької області з її донькою ОСОБА_13 та сином ОСОБА_14 . 23.10.2022 року він перебував за місцем проживання його співмешканки. В той день вона та її син ОСОБА_14 перебували в ОСОБА_15 . Він лежав на ліжку у кімнаті, в іншій кімнаті перебувала його співмешканки донька ОСОБА_13 та її хлопець Фечору ОСОБА_16 . Приблизно в обід в його кімнату зайшов обвинувачений та вдарив його чотири рази по голові та вийшов з кімнати. З ним також вийшли його двоє дітей. Як він бачив пістолет був у правій руці обвинуваченого. В момент нападу він був в кімнаті один та почав кричати, тоді з іншої кімнати вийшов Фечору ОСОБА_16 та ОСОБА_13 . Після чого обвинувачений забрав телефон та вийшов з кімнати та на вулиці передав пістолет синові. Хто має віддати кошти за ремонт та будівельні матеріали обвинуваченому нічого не говорив, так не знав хто кому повинен був сплатити дані кошти.

Свідок ОСОБА_17 будучи допитаною у судовому засіданні районного суду повідомила суду, що вона проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_10 , братом ОСОБА_14 та з ними проживав потерпілий ОСОБА_18 . В той день вона після свого дня народження була вдома зі своїм хлопцем Фечору ОСОБА_16 . В іншій кімнаті перебував потерпілий. Вона почула стук дверей так як їй почулося, що щось упало в іншій кімнаті, якусь метушню та звук пістолета. Коли вона вийшла з кімнати то побачила якого чоловіка з двома дітьми, а це був обвинувачений. Зайшовши в кімнату з якої вона почула якісь звуки, то побачила потерпілий спочатку лежав на ліжку потім встав та був весь в крові. Якийсь малий хлопець тримав пістолет в руці. Після чого її друг Фечору ОСОБА_16 говорив з обвинуваченим щоби той вийшов з кімнати, після чого вийшли на вулицю, а ОСОБА_19 поклав собі телефон в кишеню. Сама вона особисто не бачила, як обвинувачений бив потерпілого, але бачила, як той був весь в крові. Їй відомо що телефон належить потерпілому. За чиї кошти проводився ремонт їй не відомо та хто мав сплачувати за нього їй також не відомо. Також повідомила про те, що перед пострілом відбувалася якась сварка між потерпілим та обвинуваченим, який висловлювався нецензурною лайкою. Потерпілий не перебував в нетверезому стані. Спочатку вона почула вистріл, потім почувши це вийшов з кімнати Фечору ОСОБА_16 , хто саме стріляв їй не відомо та вона не бачила, але вистріл був схожий на справжній.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що обвинувачений робив ремонт в її будинку в 2022 році. На той час у неї не було будівельних матеріалів, які були у останнього. Коли вона запитала його про суму грошей за матеріали та роботи. він сказав їй щоби вона домовлялася з його дружиною. Та сказала їй що нічого не потрібно платити. Свідок лише взяла будівельні матеріали у обвинуваченого та той зробив ремонт в її будинку. Потерпілий ОСОБА_9 , її співмешканець на той час не про що не домовлявся з обвинуваченим. Про вартість проведеного ремонту та будівельних матеріалів йому не було відомо. Він лише говорив про те, що заплатять обвинуваченому ці кошти. В той день її вдома не було. Прийшовши додому вона побачила, що потерпілий був весь в крові. У нього був мобільний телефон, який на той час був відсутній. Потерпілий ОСОБА_9 повідомив її про те, що обвинувачений ОСОБА_7 побив його та забрав у нього мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що в той день його батько обвинувачений ОСОБА_7 зайшов в будинок потерпілого розташованого в АДРЕСА_1 . Сам він перебував на вулиці, в будинку він не був і нічого не бачив та не знає про обставини справи. З потерпілим у нього нормальні відносини, як йому відомо останній був винен їм кошти за ремонт та будівельні матеріали. Після даних подій він побачив пістолет у батька. Потерпілий не бив свідка ОСОБА_12 , у них не було жодних конфліктних ситуацій. Коли свідок вийшов з будинку то побачив імітований пістолет, тобто шумовий. Під час даних подій в будинку потерпілого були він та його батько, обвинувачений ОСОБА_19 . Прийшовши додому він побачив у батька мобільний телефон, чий він саме, свідок не знає.

При цьому, покази вказаних осіб узгоджуються і з іншими доказами, які було безпосередньо досліджено судом, зокрема:

- Витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0003245 від 24 жовтня 2022 року (а. к. п. 1);

- Протоколом огляду місця події від 23.10.2022 року (а. к. п. 14-16);

- Протоколом огляду місця події від 28.10.2022 року (а. к. п. 19-20);

- Протоколами проведення слідчого експерименту від 30.10.2022 року (а. к. п. 81-91);

- Протоколом огляду речей та предметів від 28.20.2022 року мобільного телефону марки «MEIZU С9» модель М818Н, сім карта мобільного оператора за номером « НОМЕР_2 » (а. к. п. 93-95);

- Висновком експерта № СЕ-19/126-22/7760-БЛ від 28.10.2022 року, з якого вбачається, що 4 патрони до категорії боєприпасів не відносяться, являються 9 мм пістолетними холостими (шумовими) патронами (9mmРАК), призначеними для подачі звукового сигналу з газових, стартових пістолетів та з спеціальних пристроїв («ПСШ», «ПМР», «Форт 12Р» та ін.). надана на дослідження гільза до категорії боєприпасів не відноситься являється стріляною гільзою 9 мм пістолетного холостого (шумового) патрону (9mmРАК),. Наданий на дослідження пістолет до категорії вогнепальної зброї не відноситься являється стартовим пістолетом турецького виробництва RETAY F29, номер НОМЕР_3 , калібру 9 ммР.А.. призначеним для подачі звукового сигналу з використанням холостих (шумових) патронів калібру 9 ммР.А.. Пістолет виготовлений промисловим способом (а. к. п. 107-112);

- Висновком експерта № 757 екс, з якого вбачається, що потерпілому ОСОБА_9 виявлено такі тілесні ушкодження, а саме синець в надбрівній ділянці зліва, рани забійні: на спинці носа зліва, в тім`яній ділянці по центру. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (а. к. п. 117);

- Висновком експерта № СЕ-19/126-22/77866-ТВ від 01.11.2-22 року, з якого вбачається, що ринкова вартість мобільного телефону марки «MEIZU» модель «С9 М818Н, б/у у справному стані станом на 23.10.2022 року могла становити 1 291 грн 67 коп. (а. к. п. 122-127);

- Цифровими носіями інформації з відеозаписами проведених слідчих дій (а. к. п. 190) з якого вбачається, що свідок ОСОБА_20 пояснив, яким чином було нанесено потерпілому тілесні ушкодження та відносно мобільного телефону останнього (а. к. п. 190).

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як розбій, за кваліфікуючими ознаками: поєднаний із проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази, а тому доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинуваченого щодо неналежності вищевказаних доказів є надуманими.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Також колегією суддів враховується, що обвинуваченим не надано суду переконливих та об`єктивних доказів, які б спростовували сукупність досліджених доказів, та які переконливо вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме розбій.

Версія та доводи обвинуваченого про незгоду з обвинувальним актом, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження його вини, відсутності умислу у вчиненні інкримінованого йому злочину, мають суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відхилення судом його версії подій.

Відтак, колегія суддів ретельно дослідила докази по справі, які мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, встановила обставини та спосіб вчинення злочину, поведінку винного і всі інші обставин, що мали відношення до справи.

Версія обвинуваченого щодо недоведеності його винуватості у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового та апеляційного розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

На думку апеляційного суду, всі доводи апеляційних скарг з доповненням фактично зводяться до декларативної незгоди апелянтів з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

При цьому, апеляційний суд переконаний, що твердження апелянтів про невинуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Покарання призначене ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України. Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, соціальну небезпеку скоєного обвинуваченим злочину, і призначено покарання в мінімальних межах санкції інкримінованої статті, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вказане покарання у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, окрім житла, на думку судової колегії, відповідає загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного злочину, його обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги з доповненням обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач: Судді:

____________ _______________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2