Справа № 303/3133/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/403/24 за апеляційними скаргами захисників-адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 липня 2024 року, продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 31.08.2024 року включно, задовольнивши клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт - відмовлено.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000043, відомості про яке 06 січня 2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час розгляду справи прокурором було заявлено клопотання про продовження міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 діб, зазначивши, що на даний час оцінюючи та враховуючи ризики, передбачені п. 1, п. 2, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, їх обґрунтованість, не вбачається підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Також в обґрунтування клопотання, прокурором зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, відповідальність за яке передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду, враховуючи покарання, яке передбачене за вчинення злочину; не встановлено місце знаходження закордонного паспорту обвинуваченого ОСОБА_6 , внаслідок чого, перебуваючи на волі останній зможе виїхати за межі території України. Також існує ризик незаконно впливати на свідків; перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенні судового розгляду, вчиняти погрози, вмовляння до свідків, чинити на них психологічний або фізичний вплив.

Крім того зазначив, що оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, позбавивши іншу людину життя, він схильний до вчинення інших злочинів.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання або домашній арешт.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та існування можливості вчинення ним інших правопорушень. Крім того, суд врахував, суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що на даний час відсутні підстави вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

Крім того, суд вважав, що згідно вимог ст. 178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, прийшов до висновку, що на цей час не має підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , а тому продовжив останньому строк тримання під вартою на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, оскільки ухвалена з порушенням процесуального закону, а тому підлягає скасуванню. Вважає, що для тримання ОСОБА_6 під вартою у прокурора відсутні підстави стверджувати про наявність зазначених вище ризиків, які ОСОБА_6 може здійснити, та про те, що вони не зменшилися, більш того, всупереч п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України судовий розгляд справи за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, упродовж більше 6 років свідчить про відсутність вагомих наявних доказів про вчинення підзахисним кримінального правопорушення. Звертає увагу на те, що тричі скасовані Верховним Судом рішення апеляційної інстанції та тричі скасовані апеляційними судами рішення судів першої інстанції, свідчить про те, що органи досудового розслідування в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України не дослідили всебічно, повно і неупереджено обставини кримінального провадження, внаслідок цього стороною обвинувачення не здобуто належних і допустимих доказів вини обвинуваченого ОСОБА_6 . Зазначає, що ОСОБА_6 безпідставно утримується під вартою з 06.01.2018, тобто 6 років і 6 місяців по вироку Мукачівського міськрайонного суду, який відповідно до ст. 532 КПК України, до теперішнього часу не набрав законної сили. Просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу суду в частині продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , змінити ухвалу, якою застосувати заходи забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який особисте зобов`язання або домашній арешт з носінням електронного засобу контролю-браслета або застави.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального Закону. Вказує, що прокурор не довів перед судом наявність обґрунтованої підозри та ризиків. Зазначає, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, у нього є любляча сім`я і у випадку зміни підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі, у перший період ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які являються нареченою та рідним дядьком обвинуваченого, зможуть матеріально забезпечувати ОСОБА_6 . Разом з тим, сестра обвинуваченого ОСОБА_11 , яка являється власницею будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та у якому зареєстровано місце проживання обвинуваченого, надала свою згоду на проживання в її житловому будинку за вище зазначеною адресою. Крім того сторона захисту зазначає, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, вимог громадського порядку не порушував, у відношенні до сусідів ввічливий та тактовний. Перебування понад 6 років в місцях обмеження волі, дало для ОСОБА_6 можливість усвідомити цінність свободи, усвідомити, що воля є вищим благом людини, завдяки якому вона спроможна підпорядковувати власні бажання, пориви, діяльність, вчинки та, що головне, приймати свідомі та цілеспрямовані рішення щодо своєї законослухняної поведінки. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, у зв`язку з відсутністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт з електронним засобом контролю за адресою: АДРЕСА_1 або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

До початку судового розгляду від захисника адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про неможливість здійснювати захист законних прав та інтересів ОСОБА_6 , у зв`язку з припиненням повноважень адвоката у кримінальному провадженні № 303/3133/18.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційних скарг. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги від прокурора не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційних скарг, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі); дані про особу обвинуваченого (раніше не судимий, не одружений, з вищою освітою); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідністю проведення судового розгляду кримінального провадження

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та вчинення іншого кримінального правопорушення, зокрема, яке підтверджується тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, - позбавив іншу людину життя, у зв`язку з чим, він схильний до вчинення інших злочинів - які на даний час не відпали та не зменшилися.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, наявність у обвинуваченого місця проживання, міцність соціальних зв`язків, на що посилаються апелянти в апеляційних скаргах, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до обвинуваченого запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, або застави, вони також не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, крім того, вказані обставини не були враховані самим обвинуваченим та не стали йому перешкодою для вчинення кримінально караного правопорушення.

Апеляційним суд бере до уваги аргументи, які наведені захисниками обвинуваченого у їх апеляційних скаргах, проте в даному конкретному випадку колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про те, що для тримання ОСОБА_6 під вартою у прокурора відсутні підстави стверджувати про наявність зазначених вище ризиків, які ОСОБА_6 може здійснити, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, більш того, місцевим судом обґрунтовано зазначено чому суд дійшов саме таких висновків і що вони підтверджуються матеріалами кримінального провадження, і з такою мотивацією погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційних скарг про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і необґрунтовані. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинуваченим, сторонами захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких сторонами захисту не надано.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, чи вчинення іншого кримінального правопорушення, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Що стосується посилань захисників на те, що ОСОБА_6 безпідставно утримується під вартою з 06.01.2018, тобто 6 років і 6 місяців, колегія суддів ураховує тривалий термін перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційних скаргах не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді