Справа 755/6368/20 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1405/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки: ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002900 від 28.04.2020 за апеляційною скаргою виконувача обов`язків прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 18.10.2016 вироком Прилуцького районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3-х років і 6 місяців позбавлення волі;

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку ОСОБА_8 , 28 квітня 2020 року, близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні торгового залу гіпермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, взяв з торгових полиць будівельні інструменти, загальною вартістю 615 грн. 06 коп., та поклавши їх у сумку, розрахувавшись тільки за будівельні мішки, схований інструмент для оплати не надав. Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, який не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки на виході з магазину ОСОБА_8 був зупинений співробітниками охорони магазину.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість, а також у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню. В обґрунтування доводів скарги вказав на те, що судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не було належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності. Також попередньо застосовані до обвинуваченого заходи кримінальної репресії не призвели до позитивних змін в його особистості і не створили у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінці у суспільстві. На переконання прокурора, матеріали справи не містять будь-яких даних, які би свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3-х років позбавлення волі.

До початку апеляційного розгляду заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав зміни до апеляційної скарги, в яких просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України закрити у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння відповідно до ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу зі змінами прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Втрата чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є підставою для закриття кримінального провадження відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За правилами ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 (далі - Закон № 3886 IX) у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2020 році становила 2 102 грн.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у закінченому замаху на повторне, таємне викрадення чужого (крадіжка), майна на загальну суму 615 грн 06 коп., подія якого мала місце 28 квітня 2020 року.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення ОСОБА_8 діяння не перевищувала два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вчинене ним діяння, з огляду на прийнятий Закон № 3886-IX, яким з огляду на положення ст. 5 КК України фактично скасована кримінальна протиправність діяння, не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

За правилами ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин та зважаючи на положення ст.417 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що вирок щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга зі змінами прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 417, 419, 479-2 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Кримінальне провадження № 0002900 від 28.04.2020 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, закрити із підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

СУДДІ

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4