Справа № 314/264/24
Провадження № 1-кс/314/307/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2024 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000043 від «18» січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого середню-технічну освіту, розлученого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який проходить військову службу на посаді стрільця-зенітника 3 зенітного-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за №0000043 від «18» січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 ЗСУ, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призначено на посаду стрільця-зенітника 3 зенітного-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, та який продовжено до 14 лютого 2024 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) старший солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності до України 11 вересня 1997 року, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив тяжкий злочин, проходячи військову службу на посаді стрільця-зенітника 3 зенітного-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, 18 січня 2024 року, у період часу з 01:00 год. до 02:00 год (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), знаходячись за місцем тимчасового мешкання у житловому будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, під час конфлікту, що стався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та військовослужбовцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходить службу у військовому званні «солдат», на посаді стрільця-зенітника 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, діючи умисно, тримаючи в руці ніж та усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс потерпілому ОСОБА_8 не менше двох ударів ножом в ділянку грудної клітки зліва та в ділянку живіт, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні грудей зліва, проникаючої у ліву плевральну порожнину, лівобічний гемопневмоторакс, колото-різану рану живота, проникаючу у черевну порожнину, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: «умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння».

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання, просили застовсувати більш м"який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Заслухавши учасників процесу, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Згідно ч.6 ст.194 КПК України зазначені обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, прокурором доведена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- є наявні вагомі докази вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;

- підозрюваний вчинив умисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 121, КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, та за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

- вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосовувати до нього запобіжний захід, пов`язаний з обмеженням волі та свободи пересування;

- з метою ухилення від покарання за вчинення кримінального правопорушення може вчини інше кримінальне правопорушення;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Слідчий суддя зауважує, що ступінь ризиків зі спливом часу досудового розслідування зменшується та доведення наявності та дійсності ризиків зі спливом часу потребує додаткового обґрунтування та доведення. Ступінь ризиків на початку досудового розслідування не може визначатись таким, що має місце протягом всього часу досудового розслідування. Після допиту свідків, потерпілого, проведення слідчий дій, ступінь ризику вплинути на доказову базу (обсяг доказів) зібрану стороною обвинувачення об`єктивно зменшується.

Крім того, слідчий суддя враховує те, що об`єктивні обставини, що впливають на необхідність продовження строку досудового розслідування не можуть бути підґрунтям законного втручання в конвенційне право за ст.5 Європейської конвенції з прав людини в тому обсязі, в якому запобіжний захід був застосовним, без можливості застосування альтернативного запобіжного заходу

Стаття 5 гарантує право на свободу та особисту недоторканність, а тому є ключовим елементом захисту прав особи. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Де Вілде, Оомс і Версип проти Бельгії» (De Wilde, Ooms and Versyp v. Belgium) від 18 червня 1971 року, це право є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

Слідчий суддя на підставі ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, дані про особу, приходить до висновку про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні підозрюваного.

При цьому, слідчий суддя вважає за можливе визначити розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ризики, на які посилається прокурор на даній стадії досудового розслідування, на переконання слідчого судді, зменшились, неможливість завершення досудового розслідування з об`єктивних причин не може продовжувати втручання в конвенційні права особи в тому обсязі, який був застосований до підозрюваного на початку досудового розслідування.

Питання застосовності ч. 4 ст. 183 КПК України відносяться до дискреційних повноважень слідчого судді, тобто є правом, а отже не передбачаються обов`язкового імперативного застосування.

На переконання слідчого судді ступінь втручання в конвенційні права підозрюваного на даній стадії досудового розслідування є співмірними та відповідними меті та завданню кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183, 194, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 32 (тридцять два) дні.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 18 квітня 2024 (включно).

Розмір застави, в порядку ст. 182 КПК України визначити у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить (30*3028,00 грн.) 90 840,00 грн.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: не відлучатись з місця проживання/несення служби без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (служби); утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим відносно обставин інкримінованого діяння повідомленої підозри.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1

18.03.2024