Номер провадження: 11-кп/813/1718/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 21.05.2024 якою в межах к/п №0002895 від 15.10.2018 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянин України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.07.2024 без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 21.05.2024було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Зазначеною ухвалою також було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисників про зміну запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інст. врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого та констатував, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою.

У подальшому, 10.06.2024 на адресу апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в якій захисник вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою з огляду на наступні обставини:

- матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_6 переховувався або якимось чином уникав виконання своїх процесуальних обов`язків та не містять доказів того, що він будь-яким чином викликався слідчим або прокурором для проведення слідчих процесуальних дій. До затримання ОСОБА_6 ні від кого не переховувався, займався підприємницькою діяльністю. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру 11.11.2022 та з цього періоду він перебуває під вартою. Із тверджень прокурора випливає, що ОСОБА_6 перебуваючи під вартою, був оголошений у розшук. Однак, з урахуванням того, що матеріали провадження не містять інформації про обізнаність ОСОБА_6 наявність провадження та з огляду на відсутність викликів для проведення слідчий дій у порядку, передбаченому ст. 135 КПК України підстав вважати, що він ухилявся або буде ухилятися від суду немає;

- обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, дружину, доньку, має місце проживання, має гарну репутацію, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

- клопотання прокурора містять недостовірні відомості відносно того, що потерпіла на теперішній час не допитана. Так, потерпіла була допитана у судовому засідання, надала пояснення, протилежні тим, яка надавала під час досудового розслідування, обставини, викладені у обвинувальному акті не підтвердила. Окрім того, потерпіла зловживала спиртними напоями та іншими речовинами, є психічно неврівноваженою особою. Більш того, всі свідки у вказаному провадженні перебувають за межами України та не мають наміру повертатися та не мають можливості брати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, що свідчить про відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- судом ігнорується той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час утримується під вартою, що у відповідності до практики ЄСПЛ є порушенням його прав та розумних строків розгляду провадження;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 21.05.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з`явився.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси перебуває к/п № 0002895 від 15.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 7 до 10 років позбавленням волі, суспільну небезпеку інкримінованого злочину, який посягає на життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Наведена обставина, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджує існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника про відсутність підтвердження продовження існування ризиків, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що ОСОБА_6 може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Надаючи оцінку доводам захисника відносно того, що потерпіла вже допитана та відносно характеризуючих її відомостей, апеляційний суд, вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 позбавлений правових підстав надавати оцінку поясненням потерпілої по суті справи.

В той же час, колегія суддів враховує, що потерпіла підтримала клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , окрім того, надання потерпілою пояснень у судовому засіданні безумовно не нівелює ризик незаконного на неї впливу з боку обвинуваченого.

Апеляційний суд також враховує, що не всі свідки у вказаному провадженні допитані судом, що свідчить про існування ризику незаконного впливу на них з боку обвинуваченого.

Водночас, колегія суддів враховує посилання сторони захисту відносно того, що всі свідки у вказаному провадженні перебувають за межами України та не мають наміру повертатися та не мають можливості брати участь у судових засіданнях у режимі відео конференції, водночас як вбачається із журналу судового засіданні свідок ОСОБА_8 не перебуває за кордоном, а проживає на території Арцизького району Одеської обл..

Доводи захисника стосовно не дотримання положень процесуального закону при оголошення обвинуваченого ОСОБА_6 у розшук на стадії досудового розслідування, на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу обвинуваченому не можуть бути предметом розгляду, оскільки ці питання мають досліджуватися на стадії судового розгляду обвинувального акту судом 1-ої інстанції.

Що стосується аргументів захисника відносно того, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має сім`ю та позитивно характеризується за місцем проживання, апеляційний суд приймає їх до уваги, однак зауважує, що вказані обставини не є безумовною підставою для застосування менш суворого запобіжного заходу з огляду на зазначені вище обставини.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника відносно надто завчасного вирішення питання щодо продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , разом з тим, зазначена обставина також не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали та не свідчить про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу останньому.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно нього залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає обгрунтованими твердження захисника відносно того, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час утримується під вартою, у зв`язку з чим, керуючись ст. 8 Конституції України, ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття невідкладних заходів, щодо дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 183, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2024 якою стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.07.2024 залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3