Дата документу 25.04.2024Справа № 554/940/23
Провадження № 1-кп/554/277/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2024 р. м. Полтава

Октябрьский районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, громадянин України, українець, солдат, стрілець 1 відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони ВЧ НОМЕР_1 . Розлученого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

встановив:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави судді ОСОБА_1 перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Прокурор надав суду копію актового запису № 399 від 07.04.2023 р. про смерть потерпілого у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заявив клопотання про закриття кримінального провадження. Дане клопотання обґрунтовує наступним чином.

Під час судового розгляду мала місце смерть потерпілого, за обставинами не пов`язаних з даним кримінальним провадженням.

Згідно висновків Постанови Великої Палати у кримінальних справах ВСУ від 16.01.2019 року, по справі №439/397/17, вбачається наступне: Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі. Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції. Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст.46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному, виходячи з такого. Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з?являється об?єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення. У частині 2 статі 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов?язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України. Кримінальний процесуальний закон (ст. 55 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

Водночас у частині 6 статі 55 КПК України передбачено так зване правонаступництво у кримінальному провадженні. Згідно з положеннями цієї норми, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім ї такої особи.

Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Таким чином, чинний КПК України передбачає юридичну фікцію, відповідно до якої інша особа визнається власне потерпілим, хоча їй безпосередньо не заподіяна шкода в результаті вчинення кримінального правопорушення. Водночас КПК у країни закріплює перехід до такої особи не тільки прав потерпілого, а й перехід самого процесуального статусу потерпілого.

Водночас таке розуміння потерпілого у ст.46 КК України не виключає застосування норми кримінального процесуального права, яка передбачає можливість визнання близьких родичів чи членів сім?ї потерпілими замість померлого (частина 6 статті 55 КПК України). Невизнання за потерпілим учасником кримінального процесу права на примирення у контексті ст. 46 КК України не означає втрату ним права на відшкодування завданих збитків. Будь-яка шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, може і повинна бути компенсована своєчасно та в повному обсязі безвідносно до того, відбулося чи не відбулося примирення, і це може вплинути на подальші кримінально-правові наслідки при призначенні покарання та на умови його відбування, в тому числі зі звільненням від його відбування.

Правонаступника в розумінні правил ст. 55 ЦІПК України у справі не долучено. І на думку захисника як наслідок відсутності потерпілого в кримінальному проваджені є неможливість судового розгляду справи по суті, що тягне за собою звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Обвинувачений підтримав свого захисника, прокурор заперечував з приводу задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши клопотання захисника, думку інших учасників процесу, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Згідно з ч.1 та ч. 4 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відмови від обвинувачення під час судового розслідування та під час перебування справи у суді до моменту смерті потерпілого не було.

Частиною 6 статті 55 КПК України передбачено, що якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.

Між тим, положення даної норми застосовуються лише до випадків, коли смерть потерпілого настала внаслідок кримінального правопорушення. В даному кримінально проваджені смерть потерпілого будь-яким чином не пов`язується з вчиненим ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням відносно потерпілого, тобто відсутні підстави для застосування ч. 6 ст. 55 КК України.

Підстави для закриття кримінального провадження викладені у ст. 284 КПК України.

Разом з тим, відсутня жодна із зазначених в даній правовій нормі підстав для закриття кримінального провадження, адже ст. 284 КПК України не передбачає підставу закриття кримінального провадження, як смерть потерпілого.

Оцінюючі доводи захисника щодо трактування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати у кримінальних справах ВС від 16.01.2019 р. № 439/397/17, слід зазначити, що саме в даному судовому рішенні викладений наступний висновок.

Право на примирення згідно зі ст. 46 Кримінального кодексу України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Такий висновок не узгоджується з позицією сторони захисту про звільнення від відповідальності обвинуваченого і закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.284 КПК України,

ухвалив:

В задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1