Справа № 463/2825/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/508/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ), підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_9 звернувся з клопотанням до слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивував тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,реалізовуючи свій злочинний план з незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , шляхом обману (шахрайства) ОСОБА_12 про нібито організацію його незаконного переправлення через державний кордон, 25 січня 2024 року, під час зустрічі з ОСОБА_12 , що мала місце у м. Стебник, Львівської області, дізнались від останнього інформацію про те, що ОСОБА_12 , під час поїздки до пункту пропуску для виїзду за кордон, буде перевозити грошові кошти у сумі 50 000 доларів США. Дізнавшись про факт зберігання ОСОБА_12 грошових коштів у сумі 50 000 доларів США, та наміри ОСОБА_12 їх перевезення при незаконному перетині державного кордону України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирішили заволодіти вказаними грошовими коштами, шляхом їх вимагання у ОСОБА_12 з погрозами обмеження його прав, свобод та законних інтересів.

Після цього, 01 лютого 2024 року ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , під час зустрічі з ОСОБА_14 , перебуваючи у м. Стебник, Львівської області, дізнались від останнього інформацію про те, що ОСОБА_14 , під час поїздки до пукну пропуску для виїзду за кордон, буде перевозити грошові кошти у сумі 45 00 доларів США. Дізнавшись про факт зберігання ОСОБА_14 грошових коштів у сумі 45 000 доларів США, та наміри ОСОБА_14 їх перевезення при незаконному перетині державного кордону України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирішили заволодіти вказаними грошовими коштами, шляхом їх вимагання у ОСОБА_14 з погрозами обмеження його прав, свобод та законних інтересів.

ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , розуміючи, що при вчиненні вказаних злочинів в різні періоди, є загроза викриття такої злочинної діяльності правоохоронними органами, вирішили здійснити імітацію перевезення до пункту пропуску через державний кордон України з Республікою Польща, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в один час та на одному транспортному засобі.

Усвідомлюючи, що вказана діяльність є протиправною та кримінально караною, яка має високий ступінь суспільної небезпеки, вимагає чітких та узгоджених дій значної кількості людей, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , у період з 25 січня 2024 року до 1 березня 2024 року, маючи авторитет серед осіб, які схильні до вчинення злочинів у сфері майнових злочинів, а також лідерські якості, вирішили залучити до вчинення злочину інших осіб, з метою протиправного особистого збагачення, шляхом підготовки до вчинення організації вимагання передачі майна ОСОБА_12 , та ОСОБА_14 в особливо великих розмірах, з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів цих осіб.

Для реалізації вчинення злочину та конспірації своїх злочинних дій, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , користуючись умовами запровадженого в Україні режиму воєнного стану, вирішили вимагати грошові кошти у ОСОБА_12 та ОСОБА_14 під приводом перевірки документів та вручення бойових повісток. Усвідомлюючи, що для вказана перевірка документів громадян та вручення бойових повісток може здійснюватися працівниками Центрів комплектування та соціальної підтримки та інших правоохоронних органів, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирішили підшукати для участі у вчиненні злочину осіб, з числа працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 та інших правоохоронних органів.

Зокрема, 01 березня 2024 року ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , для реалізації вказаного злочинного плану, до вчинення злочину (вимагання) - залучили ОСОБА_15 та військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_4 (м. Рівне) ОСОБА_6 .

Вищевказані особи, умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно-небезпечних дій, дійшли до спільної змови для довготривалої підготовки та вчинення вимагання, тобто передачі чужого майна, а саме грошових коштів, у великих розмірах щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , з погрозою обмеження їх прав, свобод або законних інтересів, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий всім учасникам групи, спрямованих на реалізацію цього плану, підкорюючись під час злочинної діяльності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як організаторам вчинення злочину, свідомо виконуючи їх вказівки. Тоді ж, 01 березня 2024 року організатором вчинення злочину ОСОБА_10 було доведено до відома учасників вчинення злочину єдиний злочинний план, необхідність підшукування осіб з числа правоохоронних органів для їх залучення до вчинення вимагання коштів у ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

В свою чергу, ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою в групі осіб, відповідно до єдиного плану, на вказівку ОСОБА_10 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24 березня 2024 року, повідомив ОСОБА_17 про готування групою осіб до вчинення вимагання, тобто вимоги передачі чужого майна, а саме грошових коштів, у великих розмірах щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , з погрозою обмеження їх прав, свобод або законних інтересів, та запропонував взяти участь у вчиненні злочину.

Переслідуючи мету протиправного та швидкого збагачення, шляхом вчинення вимагання, тобто передачі чужого майна, а саме грошових коштів, у особливо великих розмірах щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , з погрозою обмеження їх прав, свобод або законних інтересів, ОСОБА_17 добровільно погодився на участь у вказаному злочині, за попередньою змовою групою осіб.

24 березня 2024 року, у період часу з 18.50 год. до 19.14 год., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , обговорили єдиний план вчинення вимагання грошових коштів у ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . При цьому, ОСОБА_10 довів до учасників вчинення злочину ( ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 та ОСОБА_17 ) про необхідність вчинення ними дій, спрямованих на висловлення вимоги ОСОБА_12 , та ОСОБА_14 про передачу ними грошових коштів, з погрозами обмеження їх законних прав, свобод та законних інтересів, повідомив про визначення місця вчинення кримінального правопорушення та довів кожному учаснику вчинення злочину їх злочинну роль.

Так, ОСОБА_10 , 28 березня 2024 року, приблизно о 15.30 год., 28 березня 2024 року, перебуваючи по АДРЕСА_3 , переслідуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення вимагання, тобто вимоги передачі чужого майна, а саме грошових коштів, у великих розмірах щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , з погрозою обмеження їх прав, свобод або законних інтересів, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , дотримуючись єдиного плану вчинення злочину, передав ОСОБА_12 та ОСОБА_14 зазначені фіктивні документів про включення ОСОБА_12 та ОСОБА_14 до телекомунікаційної системи «Шлях» та дав вказівку останнім слідувати до державного кордону України з Республікою Польща, при цьому, дав вказівку водію транспортного засобу, який здійснював перевезення ОСОБА_12 , та ОСОБА_14 та не був обізнаний у злочинному плані, перевезти останніх до визначеного ним місця - перехрестя вулиць Шевченка-Панаса Мирного у с. Ясениська Львівського району, Львівської області.

ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , отримавши попередньо інформацію від ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 про обумовлене місце вчинення злочину, приблизно о 17.04 год. 28 березня 2024 року, прибули до перехрестя вулиць Шевченка-Панаса Мирного у с. Ясениська, Львівського району, Львівської області, де очікували прибуття ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з метою вимагання у них грошових коштів, з погрозами обмеження їх охоронюваних законом прав, свобод та законних інтересів. Обумовлені дії учасників вчинення злочину, за невстановлених досудовим слідством обставин були доведені до ОСОБА_6 .

В подальшому, приблизно о 17.07 год. 28 березня 2024 року до магазину «КООП», що на перехресті вулиць Шевченка-Панаса Мирного у с. Ясениська, Львівського району, Львівської області, прибули ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , для придбання продуктів харчування. В цей час, ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , будучи одягненими у військовий форменний одяг, підійшли до ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . При цьому, ОСОБА_17 представився працівником державної прикордонної служби, а ОСОБА_6 та ОСОБА_15 представились працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . Далі, ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_15 , діючи відповідно до єдиного плану з ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , висловили ОСОБА_14 та ОСОБА_12 вимогу про пред`явлення документів, що посвідчують особу, та запитали мету їх перебування у вказаному місці. ОСОБА_14 , та ОСОБА_12 , будучи переконаними, що ОСОБА_17 є працівником Державної прикордонної служби, а ОСОБА_6 , та ОСОБА_15 - працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , на вказану вимогу погодились, передали документи, що посвідчують особу, та повідомили, що прямують до пункту пропуску, для перетину державного кордону, як волонтери. ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , отримавши документи, що посвідчують особу, висловили ОСОБА_12 та ОСОБА_14 вимогу про передачу їм на перевірку, документів, що дають право останнім для виїзду за кордон. ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , будучи переконаними, що ОСОБА_18 надав їм достовірні документи, що дають право виїзду за кордон, передали вказані документи ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 .

В свою чергу, ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_15 , діючи відповідно до заздалегідь обумовленого з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочинного плану, повідомили ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , що вказані документи є підробленими, після чого висловили погрози про виклик на місце слідчо-оперативної групи для документування злочинної діяльності ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , що потягне за собою кримінальну відповідальність останніх. Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , висловили ОСОБА_12 , та ОСОБА_14 погрозу їх доставки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для подальшої їх відправки в зону бойових дій. ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , сприймаючи вказані погрози ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , щодо обмеження їх прав, свобод та законних інтересів, як реальні, попросили відпустити їх додому та повідомили, про їх відмову від наміру виїзду за межі території України.

Далі, ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 злочинного умислу, спрямованого на вимагання, у період часу з 17.07 год. до 18.31 год. 28 березня 2024 року, висловили ОСОБА_14 та ОСОБА_12 незаконну вимогу про передачу їм грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, поєднану із погрозами виклику слідчо-оперативної групи для документування факту використання ОСОБА_14 , та ОСОБА_12 підроблених документів для виїзду за кордон, що потягне за собою кримінальну відповідальність та їх примусової доставки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для подальшої відправки в зону бойових дій.

ОСОБА_19 та ОСОБА_12 , будучи поставленим в умисно створені ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , умови за яких вони вимушені передати їм грошові кошти, з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, а саме - виклику слідчо-оперативної групи для документування факту використання ОСОБА_14 , та ОСОБА_12 підроблених документів для виїзду за кордон, що потягне за собою кримінальну відповідальність та їх примусової доставки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для подальшої відправки в зону бойових дій, на таку злочинну вимогу погодились та 28 березня 2024 року приблизно о 18.15 год. передали ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 28 березня 2024 року становить 784 546 грн., що відповідно до примітки до ст. 185 КК України, є великим розміром.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 - ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до18 год. 31 хв. 26 травня 2024 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 , заставу в розмірі 250 прожиткових мінімуму для працездатних осіб в сумі 757 000 грн. гривень

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту ( АДРЕСА_4 ), в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , підозрюваними ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , а також ОСОБА_13 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Наголошує, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами, а слідчим суддею не взято до уваги аргументи, які могли вплинути на його висновки.

Звертає увагу, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, а прокурором не доведено їх наявність, у зв`язку із чим немає потребу у застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Повідомляє, що підозрюваний збирається належним чином виконувати покладені на нього обов`язки, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_4 , має міцні соціальні зв`язки, військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ), в нього відсутнє на праві власності рухоме та нерухоме майно, грошові вклади, ним не завдано жодної шкоди підозрюваним, він бажає продовжити службу в ЗСУ.

Зазначає, що підозрюваний не має змоги оплати завідома непомірний розмір застави та просить його зменшити до мінімального розміру, наголошує, що буде виконувати усі покладені на нього обов`язки.

Заслухавши доповідача, доводи адвоката та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та дані які характеризують особу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000030 від 17 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15- ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст.189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , підозрюється у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод та законних інтересів цих осіб, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

29 березня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

29 березня 2024 року старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

30 березня 2024 року клопотання старшого слідчого було задоволено слідчим суддею Личаківського районного суд м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193,194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування, враховуючи міру покарання, яка загрожує підозрюваному він може переховуватись від органів досудового слідства та суду. Також підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, може знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У зв`язку із вище зазначеним не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Наведене в апеляційні скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених Кодексом.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Поряд із тим, при визначенні розміру застави до уваги може братися розмір шкоди, що спричинив підозрюваний (справа «Мангурас проти Іспанії», рішення від 28 вересня 2010 року).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (757 000 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні застави слідчим суддею надано оцінку відповідним обставинам, враховано майновий стан підозрюваного та його родини, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави для підозрюваного колегія суддів вважає необґрунтованими. Чинне законодавство України не покладає можливість внесення застави виключно на підозрюваного, але вимагає забезпечення дієвості провадження, тобто співмірності застави не лише матеріальному стану особи, а й забезпеченню виконання покладених на особу процесуальних обов`язків.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_6 збирається належним чином виконувати покладені на нього обов`язки, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_4 , має міцні соціальні зв`язки, військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ), ним не завдано жодної шкоди підозрюваним, він бажає продовжити службу в ЗСУ хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови у застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_5 слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суд м. Львова від 30 березня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4