Справа № 202/4652/24
Провадження № 1-кс/202/2674/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 04.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 04.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання посилається на те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000169, 04.04.2024 дізнавачем СД ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд місця події та автомобіля марки «NISSAN» моделі «LEAF» з д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору. Під час огляду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно видав у присутності двох понятих, із своєї сумки, яка знаходилась на водійському сидінні, поліетиленовий пакет з речовиною зеленого кольору рослинного походження, який було поміщено до сейф пакету CRI 1140520 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , ( АДРЕСА_1 ) та ключ від транспортного засобу поміщено до спеціального пакету № CRI 1140519, який завірений підписами дізнавача та понятих. Вищевказаний автомобіль був вилучений та направлений до майданчику ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

04.04.2024 дізнавачем зазначені вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим прокурор відповідно ст.ст. 170 -171 КПК України з метою їх збереження як речових доказів та недопущення подальшого протиправного використання просить накласти на них арешт.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Представник власник майна в судове засідання не з`явився, подав письмові заперечення на клопотання згідно яких власник автомобіля ФОП- ОСОБА_4 передав дане авто в оренду ФОП ОСОБА_5 , відповідно до договору оренди транспортного засобу від 01.01.2024 № ТАХ-2012-2, Акту приймання передачі транспортного засобу в оренду. Відповідно до горову № 1113 від 16.02.2024 ФОП ОСОБА_5 передав даний автомобіль ОСОБА_3 , безпосередньо в якого було вилучено пакет з речовиною зеленого кольору. Зазначив, що дану речовину вилучено безпосередньо з сумки ОСОБА_3 . Сам автомобіль не містить слідів злочину та вже оглянутий дізнавачем. Крім того, клопотання подано з порушенням строку, визначеного ст.. 171 КПК України.

Слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, дослідивши долучені до нього матеріали приходить до наступного.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ ВП №2 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000169 від 04.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

04.04.2024 дізнавачем СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд місця події та автомобіля марки «NISSAN» моделі «LEAF» з д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору.

Під час огляду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно видав у присутності двох понятих, із своєї сумки, яка знаходилась на водійському сидінні, поліетиленовий пакет з речовиною зеленого кольору рослинного походження, який було поміщено до сейф пакету CRI 1140520, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 та ключ від транспортного засобу, які поміщено до спеціального пакету № CRI 1140519.

04.04.2024 дізнавачем зазначені вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту, прокурор просить арештувати майно з метою забезпечення збереження речових доказів, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

У випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурором жодним чином не обґрунтовано підстави вважати, що вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію до нього зберегли на собі сліди кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження за ознаками ч.1 ст. 309 КК України чи набуті кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, посилання прокурора про необхідність накладення арешту на транспортний засіб з метою недопущення подальшого протиправного використання, матеріалами клопотання не підтверджено, та зважаючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, в рамках якого прокурор звертається із клопотанням про накладення арешту, прокурором не обґрунтовано також й можливість використання автомобіля як доказу у кримінальному провадженні, оскільки його огляд вже було проведено, про що складено відповідний протокол огляду.

Крім того, як вбачається із долучених до клопотання матеріалів дізнавачем не призначалося будь яких експертних досліджень даного автомобіля на предмет виявлення чи збереження на собі слідів кримінального правопорушення, а сам пакет із речовиною вилучено безпосередньо з сумки ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Так, у справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

Згідно зі ст.7,16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зважаючи, що прокурором не доведено, що перелічене у клопотанні тимчасово вилучене майно у виді транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію до нього, відповідає вимогам та критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, має доказове значення у даному кримінальному провадженні та набуте протиправним шляхом або отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а завдання для виконання якого прокурор звертається із клопотанням, вже було виконане шляхом проведення огляду автомобіля.

Слідчий суддя також зазначає, що саме по собі винесення постанови про визнання речовим доказом від 04.04.2024, без належного обґрунтування клопотання не є належною підставою для накладення арешту.

Враховуючи викладене, клопотання про накладення арешту в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо накладення арешту на поліетиленовий пакет з речовиною зеленого кольору рослинного походження, слідчий суддя вважає, що оскільки наявні підстави вважати що дана рослинна речовина може містити у своєму складі наркотичний засіб, психотропну речовину, їх аналог чи прекурсор, вирішення питання про що наразі поставлено перед експертом, вміст даного пакету має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки може зберігати або нести на собі сліди скоєного правопорушення або нести у собі відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, які встановлюються під час досудового розслідування, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, постановою дізнавача був визнаний речовим доказом, для його збереження як речового доказу, слідчий суддя дійшов до переконання, що слід застосувати захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту, тому клопотання цій частині клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 110, 131- 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати захід забезпечення кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 04.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України у виді накладення арешту на тимчасово вилучене майно поліетиленовий пакет з речовиною зеленого кольору рослинного походження, з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

В частині накладення арешту на автомобіль марки «NISSAN» моделі «LEAF» д.н. НОМЕР_3 чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім?я ОСОБА_4 , ( АДРЕСА_1 ) та ключ від транспортного засобу відмовити.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасований у порядку встановленому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1