Справа № 991/2711/24
Провадження №11-сс/991/278/24
Слідчий суддя - ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6 ,

представника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04.04.2024, якою скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві ОСОБА_6 від 26.03.2024 про вчинення кримінального правопорушення, повернуто особі, яка її подала.

ВСТАНОВИЛА:

1.Зміст оскаржуваного судового рішення

і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04.04.2024 скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві ОСОБА_6 від 26.03.2024 про вчинення кримінального правопорушення, було повернуто особі, яка її подала.

Слідчим суддею встановлено наступні обставини.

Скарга ОСОБА_6 , мотивована тим, що 28.03.2024 останній подав до НАБУ заяву від 26.03.2024 про вчинення службовою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України, яка була зареєстрована в НАБУ за вх.№ Д-4736 від 28.03.2024, однак, всупереч положенням ст. 214 КПК України, відомості за його заявою до ЄРДР не внесено.

За результатами розгляду такої скарги слідчий суддя вказав, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених законом, у випадку наявності хоча б однієї з умов, передбачених пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України. Інші суди не можуть розглядати ці провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку, що службова особа ФГВФО не входить до переліку суб`єктів, визначених у п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України.

В той же час, термін «державний орган», який визначено у Постанові КМУ «Про затвердження Порядку функціонування центру збору фінансової звітності» від 11.08.2023 № 845, вживається у відповідному значенні для цілей реалізації положень вказаного Порядку, і не може розповсюджуватися на положення п. 2 ч. 5 ст. 216 КПК України. Іншим чином термін «державний орган» не врегулювано на законодавчому рівні. Відтак, наділення ФГВФО повноваженнями та функціями органу державної влади не перетворює цю державну організацію у державний орган, з урахуванням визначеного у Законі правового статусу ФГВФО.

Таким чином, службова особа ФГВФО не входить до кола суб`єктів, визначених у п.2 ч.5 ст.216 КПК України.

Крім того, відсутні умови для визначення підсудності за Вищим антикорупційним судом, визначені у п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга ОСОБА_6 , не відповідає критеріям, визначеним у статті 33-1 КПК України з урахуванням положень п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України, отже її розгляд не може бути здійснений слідчими суддями Вищого антикорупційного суду, а тому вона підлягає поверненню особі, яка її подала.

2.Вимоги апеляційної скарги

і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді від 04.04.2024, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій прохав скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою матеріали справи №991/2711/24 направити до Вищого антикорупційного суду для розгляду по суті.

На обґрунтування апеляційної скарги вказав, що не погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що злочини, які ймовірно були скоєні посадовою особою ФГВФО, про які було вказано у заяві про вчинення злочину, не віднесено до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що: фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених законом; фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є суб`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні; фонд є економічно самостійною установою; фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Системний аналіз норм Цивільного та Господарського кодексів України дозволяє стверджувати, що ФГВФО є суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність без мети одержання прибутку з часткою державної власності у майні ФГВФО, яка становить 100 %.

Виходячи із наведеного, наявні підстави для віднесення ФГВФО до суб`єктів, які визначені у п.2 ч.5 ст.216 КПК України, у зв`язку з чим, на думку ОСОБА_6 , скарга на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ була повернута слідчим суддею Вищого антикорупційного суду безпідставно.

3. Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні.

Адвокат ОСОБА_7 також підтримав вимоги апеляційної скарги, прохав її задовольнити, зазначив, що слідчий суддя невірно застосував оцінку статусу ФГВФО через призму поняття «державний орган», оскільки для цілей визначення підсудності за Вищим антикорупційним судом ФГВФО слід було слід розглядати як суб`єкт господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків.

Національне антикорупційне бюро України та Спеціалізована антикорупційна прокуратура належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України судовий розгляд здійснено за відсутності належним чином повідомлених учасників судового провадження.

4. Мотиви суду.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали апеляційного провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.33-1 КПК України, Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 2 ст.33-1 КПК передбачено, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.

Як вбачається з матеріалів апеляційного провадження, ОСОБА_6 оскаржує бездіяльність уповноважених осіб НАБУ щодо невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 26.03.2024 про вчинення службовою особою ФГВФО кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України, які є корупційними кримінальними правопорушеннями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 наполягав, що правовий статус ФГВФО дає підстави для віднесення ФГВФО до суб`єктів, які визначені у п.2 ч.5 ст.216 КПК України, оскільки службовою особою ФГВФО вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.364, ч.5 ст.191 КК України, що спричинило шкоду ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» в розмірі 8 160 741 143,93 грн.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 ФГВФО є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012).

Частина 2 ст. 81 ЦК України визначає, що юридичні особи поділяються на юридичних осіб приватного та публічного права.

Відповідно до ч.2 ст. 3 ГК України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Частина 1 ст. 8 ГК України визначає, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання.

ФГВФО () є державною організацією (установа, заклад), розмір внеску засновників до статутного фонду якого складає 0,00 грн.

В судовому засіданні адвокатом ОСОБА_7 не заперечувався факт відсутності у ФГВФО статутного фонду, однак виходячи із положень ч.2 ст.3, п.8 ч.1 ст.19 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за переконанням адвоката, в даному випадку слід застосовувати випадку аналогію закону.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавцем, з метою визначення підсудності кримінального провадження за Вищим антикорупційним судом, застосовуються критерії, визначені в ч.5 ст.216 КПК, зокрема у п.2 вказаної норми.

В свою чергу, в п.2 ч.5 ст.216 КПК, визначений такий критерій, як предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 Кримінального кодексу України, у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків).

Враховуючи положення ч.1 ст.8 Господарського кодексу України, а також відсутність у ФГВФО статутного капіталу, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що у даній справі, з метою визначення її підсудності, слід застосовувати такий критерій як «кримінальне правопорушення вчинено службовою особою … суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків», а тому такий довід відхиляє.

Одночасно з цим, в апеляційній скарзі не ставиться питання про спростування висновків слідчого судді про те, що ФГВФО не є державним органом, а також не наводиться доводів щодо визначення підсудності справи за Вищим антикорупційним судом за критеріями, визначеними у п.п.1, 3 ч.5 ст.216 КПК України, а тому колегія суддів, виходячи з встановлених законодавцем меж апеляційного перегляду та керуючись принципом диспозитивності позбавлена можливості самостійно вирішувати таки питання.

5. Висновки суду.

Положеннями ст.407 КПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 407 КПК передбачено право суду апеляційної інстанції залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04.04.2024.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04.04.2024 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4