КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2343/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Києва, громадянина України, освіта середня, офіційно непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 23.11.2023 року зазначений вирок скасовано Київським апеляційним судом в частині призначеного покарання та за ч.4 ст.309 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з добровільним зверненням до лікувального закладу і лікуванням від наркоманії,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень. Стягнуто із ОСОБА_7 витрати на залучення експерта у розмірі 8126 (вісім тисяч сто двадцять шість) грн. 00 коп. на користь держави.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.07.2023 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), у великих розмірах, для особистого вживання, без мети збуту.

В подальшому, усвідомлюючи, що у пакетах з полімерного матеріалу знаходиться наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), ОСОБА_7 , маючи злочинний намір, спрямований на незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту, став незаконно зберігати його за місцем свого проживання, а саме в квартирі адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 16.07.2023 року, в період часу з 20 год. 40 хв. по 22 год. 40 хв. на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Академіка Єфремова, буд. 9 кв. 121, за участю ОСОБА_7 було проведено обшук квартири, в ході якого відшукано та вилучено 2 згортки в ізоленті та 106 поліетиленових пакетика з наркотичним засобом - метадоном (фенадоном), який останній зберігав для особистого вживання.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-23/36742-НЗПРАП від 17.07.2023 року надані на дослідження кристалічні речовини білого кольору, які містились в 2 згортках, містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в наданих на дослідження речовинах становить 0,234 г.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 22.08.2023 року № СЕ-19/111-23/36749-НЗПРАП, надані на дослідження речовини білого кольору, які знаходились у 106 (сто шести) полімерних пакетах, містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в наданих на дослідження речовинах становить 15,487 г.

Метадон (фенадон), згідно списку №1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» Таблиці ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, та згідно Таблиці № 1 Наказу Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» у невеликому розмірі встановлена його вага до 0,02 г, у великому розмірі встановлена його вага від 1,6 до 20,0 г та особливо великому розмірі від 20,0 г і більше.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів у великих розмірах без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись із вироком суду подала апеляційну скаргу, в якій просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, скасувати вирок суду в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги прокурор вказує на те, що враховуючи положення статей 53, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання, з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів.

Вважає, що суд при призначенні обвинуваченому в достатній мірі не обґрунтував свій висновок та застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, що потягло призначення ОСОБА_7 покарання, яке за своїм способом відбування не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор посилається на те, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, обвинуваченого, засудженого та гуманне ставлення до більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У цьому провадженні суд не врахував, що єдина обставина є щире каяття, а до лікувального закладу ОСОБА_7 звернувся після проголошення вироку під час перебування справи в Київському апеляційному суді, тобто з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Призначаючи обвинуваченому покарання у виді штрафу, суд не звернув увагу на те, що він ніде не працює, вживає наркотичні засоби та перебуваючи на волі може продовжувати свою протиправну діяльність, що матиме негативні наслідки для суспільства та суперечить принципу справедливості покарання. Призначене покарання обвинуваченому у виді штрафу, є м`якшим за покарання такого самого виду та розміру, яке належить відбувати реально.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, пояснення обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин кримінального провадження, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі прокурором не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував положення статей 50, 65 КК України, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, належать до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав у повному обсязі, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин.

Суд урахувавши, що ОСОБА_7 добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, за час перебування в СІЗО під вартою усвідомив можливі наслідки злочинної діяльності, та дійшов висновку, що в даному випадку покарання у виді позбавлення волі є надто суворим, а тому необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є призначення покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді штрафу.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на такі підстави.

Щире каяття характеризується відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

З вироку суду вбачається, що провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений надав добровільно пояснення, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, висловив щире каяття у вчиненому, дійсність якого у апеляційного суду не викликає сумнівів. Сторона обвинувачення заперечує пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття та вказує, що до лікувального закладу ОСОБА_7 звернувся після проголошення вироку під час перебування справи в Київському апеляційному суді, тобто з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також він ніде не працює, вживає наркотичні засоби та перебуваючи на волі може продовжувати свою протиправну діяльність, тому покарання у виді штрафу, на думку сторони обвинувачення, є м`якшим за покарання такого самого виду та розміру, яке належить відбувати реально.

Однак, апеляційний суд вважає такі доводи непереконливими.

Апеляційним судом перевірено матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра або лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, дружина ОСОБА_10 має другу групу інвалідності, що підтверджується наявними у провадженні даними, щиро розкаявся, визнав вину та висловлював жаль з приводу вчиненого. Також колегія суддів враховує відсутність обтяжуючих покарання обставин.

В судовому засіданні, ОСОБА_7 пояснив, що придбав метадон в липні 2023 року, зберігав його для власного вживання, без мети збуту, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення, просив урахувати, що попередній вирок, яким його засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України скасовано, його звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України так як він добровільно пройшов лікування від наркоманії, щиро покаявся, просив призначити покарання у виді штрафу.

Враховуючи вік обвинуваченого, наведені вище обставини провадження, дані, що характеризують його особу, встановлені судом пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, які, на переконання апеляційного суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до нетяжких злочинів та є достатніми для застосування в даному випадку при призначенні покарання, більш м`якого виду, передбаченого санкцією ч.2 ст. 309 КК України, яке визначено місцевим судом.

Колегія суддів в даному випадку не вбачає підстав для скасування зазначеного вироку в частині призначеного покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 34 000 грн та вважає таке покарання необхідним для виправлення обвинуваченого і достатнім для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з статтями 50, 65 КК України, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст.405,407, ст. 409 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4