УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року

м. Київ

справа № 759/7700/23

провадження № 51-2990 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 березня 2024 року щодо останнього,

установив:

відповідно до змісту вироку Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Ворзель м. Ірпінь Київської області, жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , вказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання оскаржуваною ухвалою Київського апеляційного суду змінено шляхом пом`якшення та призначено засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок залишено без зміни.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини у великому розмірі з метою збуту.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вироку та ухвали апеляційного суду в частині призначеного засудженому покарання.

Проте, як вже зазначалось у рішенні касаційного суду про залишення його попередньої касаційної скарги без руху, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання засудженому ухвалою апеляційного суду змінений шляхом пом`якшення, тому вирок суду першої інстанції не є предметом касаційного розгляду.

Отже касаційна скарга захисника перевіряється лише в частинні законності та обґрунтованості зміненого покарання судом апеляційної інстанції.

Таким чином у касаційній скарзі захисник фактично вказуючи про невідповідність призначеного судом апеляційної інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, внаслідок суворості, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через незастосування закону який, на його думку, підлягав застосуванню, порушує питання, за наслідками розгляду скарги, про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На обґрунтування своїх вимог вважає, що суд апеляційної інстанції змінюючи вирок в частині покарання не врахував всіх позитивних характеризуючих даних про особу засудженого, вважає, що судом безпідставно не врахована обставина, яка на думку захисника могла б бути пом`якшуючою - стан здоров`я матері засудженого. Крім того, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування», вказує на наявність, на його думку, обставини, що пом`якшує покарання зворотної дії цього закону у часі, який вин трактує як зменшення суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_5 та додатковою підставою для можливості застосування ст. 75 КК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 307 КК України захисником не оспорюються.

У касаційній скарзі захисник фактично вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом апеляційної інстанції положень ст. 75 КК України та просить суд касаційної інстанції звільнити засудженого від відбування призначеного судом апеляційної інстанції покарання з випробуванням, посилаючись на певні обставини, які, на його думку, можуть бути визнані судом як такі, що пом`якшують покарання.

Однак такі доводи захисника колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається із змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою захисника в якій він порушував питання про застосування ст. 75 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення його вимог та пом`якшив призначене вироком суду покарання ОСОБА_5 шляхом застосування ст. 69 КК України та призначив основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Змінюючи вирок в частині рішення про міру покарання, апеляційний суд, врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, яке, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, класифікуються як тяжкий злочин, характеризуючи дані про його особу, а саме: молодий вік, сімейний стан, вступ на навчання до вищого навчального закладу те, що він раніше несудимий та не перебуває на спеціальних обліках, відсутність обставин, які обтяжували б покарання і наявність пом`якшуючих: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Врахувавши зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що такі обставини є підставами для призначення засудженому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, а тому, частково задовольняючи вимоги захисника, ухвалив рішення змінити вирок в частині покарання шляхом пом`якшення, призначивши засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Крім того, суд розглянув доводи сторони захисту про можливість застосування ст. 75 КК України та не знайшов підстав для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, мотивуючи це відсутністю достатніх підстав для застосування цього закону через тяжкість вчиненого та відсутністю необхідних даних про особу засудженого, які б були підставами для застосування цього Закону.

Колегія суддів погоджується з мотивами прийнятого судом апеляційної інстанції рішення та вважає, що під час апеляційного розгляду суд розглянув належним чином доводи захисника стосовно можливості застосування до засудженого положень ст. 75 КК України і відхиляючи їх, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, не знайшовши підстав для застосування положень цього Закону.

Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України.

Посилання захисника на сімейні обставини та положення Закону України від 21.12.2023 № 3528-IX, як на підстави для можливості застосування ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Сімейні обставини були враховані судом апеляційної інстанції під час прийняття рішення про застосування ст. 69 КК України, а вказаний Закон прийнятий з метою створення умов для розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування, проведення наукових досліджень ефективності конопель та не відноситься до предмету цього кримінального правопорушення у даному провадженні для можливості його застосування.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Отже, враховуючи, що з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження захиснику належить відмовити.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 березня 2024 року щодо останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6