Справа № 569/1019/24
УХВАЛА

про арешт майна

14 березня 2024 року м. Рівне

Слідча суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Рівне клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 (далі слідчий), погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження №0000061 від 14.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (далі це ж кримінальне провадження) про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Досудове розслідування кримінального провадження розпочато за фактом того, що 14.01.2024 року близько 12 год. 40 хв. водій ОСОБА_5 , керуючи легковим автомобілем Opel Antara, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі цей же автомобіль/транспортний засбі), рухаючись по автодорогою Городище-Рівне-Староконстянтинів, зі сторони м.Сарни в напрямку м.Дубровичця, в с.Соломіївка, по вул. Центральна, Сарненського району, виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де здійснив наїзд на бардюрний камінь з послідуючим наїздом на металевий відбійник

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була доставлена в реанімаційне відділення КНП «Дубровицька МЛ» із політравмою, важкою відкритою ЧМТ, переломом ребер.

14.01.2024 ОСОБА_6 від отриманих т/у померла в медичному закладі.

Слідчий у клопотанні вказує, що 14.01.2024 у ході проведення огляду місця події, а саме ділянки проїзної частини АДРЕСА_1 вилучено автомобіль з механічними пошкодженнями.

14.01.2024 року автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

На момент дорожньо транспортної пригоди автомобілем керував громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 житель АДРЕСА_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , являється власником вказаного транспортного засобу

Покликаючись на наведене, положення ст.ст. 98,100 КПК України, слідчий просить накласти арешт на автомобіль, який є засобом кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а не застосовування арешту може призвести до його втрати чи пошкодження, знищення слідів кримінального правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні просила задоволити клопотання про арешт майна частково, а саме: не заперечувала проти повернення автомобіля Opel Antara, реєстраційний номер НОМЕР_1 власнику без права відчуження та внесення змін в механізми авто до завершення досудового розслідування.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль Opel Antara, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_3 , пояснив, що судові експертизи з вищевказаним автомобілем проведені, тому потреба у накладенні арешту відпала.

Дослідивши надані матеріали, заслухавши учасників розгляду, слідча суддя прийшла до висновку, що клопотання слід задовольнити частково із наступних підстав.

Судом встановлено, що старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000061 від 14.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

14.01.2024 року у ході проведення огляду місця події, а саме ділянки проїзної частини АДРЕСА_1 вилучено автомобіль Opel Antara, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_3 з механічними пошкодженнями.

14.01.2024 року автомобіль Opel Antara, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_3 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майно є речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Згідно вимог ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Згідно вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням пор арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, а решт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи те, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження (арешт майна) з забороною розпоряджатися ним та відчуджувати його може привести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.198 КК України, а тому з метою досягнення дієвості вищевказаного кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказане майно, до прийняття процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно, до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власностi набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власностi вiдповiдно до закону.

Нiхто не може бути протиправно позбавлений права власностi. Право приватної власностi є непорушним.

Враховуючи вищевикладене, те що Opel Antara, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_3 було вилучено у ОСОБА_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є його власником, всі необхідні експертизи із вказаним автомобілем у кримінальному провадженні проведені. Факт вилучення належного ОСОБА_5 транспортного засобу порушує його право власності на володіння та користування ним, слідча судя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 172, 175, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання задоволити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки Opel Antara, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_3 .

Автомобіль Opel Antara, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_3 , повернути безоплатно у користування відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 без права його відчуження та внесення змін у механізми авто з до завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000061 від 14.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_7