Справа № 639/695/23
Провадження №1-кп/639/124/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників цивільного позивача адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих та цивільного

позивача - адвоката ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000054 від 14.01.2023 р. за обвинуваченням

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабаї Харківського району Харківської області, громадянина України, з вищою освітою (бакалаврат), студента магістратури Української інженерно-педагогічної академії, офіційно не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_12 , 13.01.2023 близько 08-00 год. керував технічно справним автомобілем «DAEWOO Lanos TF69Y», р.н. НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі М-18-01 (під`їзна дорога до аеропорту м. Харкова зі сторони м. Києва), в напрямку м. Києва зі швидкістю близько 50-60 км/год.

Під час руху по вищевказаній автодорозі в районі вул. Ахматової м. Харкова, ОСОБА_12 порушив вимоги п. 12.11 Правил дорожнього руху України, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та, не впоравшись з керуванням свого автомобіля, виїхав на полосу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-110206», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у зустрічному напрямку. За наслідками події потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_12 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини кримінального правопорушення, як вони встановлені судом, заявив про щире каяття у вчиненому, просив суворо його не карати. Пояснив, що 13.01.2023 рухався на автомобілі «DAEWOO Lanos TF69Y», р.н. НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі М-18-01 (під`їзна дорога до аеропорту м. Харкова зі сторони м. Києва), в напрямку м. Києва зі швидкістю близько 50-60 км/год. На дорозі була ожеледиця. Під час виникнення перешкоди він загальмував, не впорався з керуванням, через що автомобіль винесло на зустрічну полосу руху, де відбулося зіткнення з автомобілем ЗАЗ, водій якого також намагався шляхом маневрів уникнути ДТП. В результаті події водій та пасажир автомобілю ЗАЗ отримали тілесні ушкодження. Він зустрічався з ними через декілька днів після ДТП, вони попередньо прийшли до згоди про відшкодування шкоди, проте у подальшому потерпілі змінили свої вимоги та збільшили матеріальні претензії, тоді він вирішив, що буде відшкодовувати шкоду за рішенням суду.

В ході допиту обвинувачений заявив про часткове визнання позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме не заперечував проти відшкодування витрат на лікування, які документально підтверджені матеріалами справи, а також згоден відшкодувати моральну шкоду, проти її розмір у позовних заявах значно завищений. Також заявив про готовність відшкодувати шкоду за пошкоджений автомобіль у розмірі, встановленому висновком експерта.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_12 визнав свою вину повністю та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих та цивільних позивачів (в частині цивільних позовів), дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, дослідженням письмових доказів щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів.

В іншій частині, за погодженням із учасниками судового провадження, судом на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду, що в результаті ДТП 13.01.2023 отримав тілесні ушкодження. ДТП сталося через те, що автомобіль ОСОБА_12 виїхав на зустрічну смугу. Водій ОСОБА_6 намагався уникнути зіткнення. Після отриманої травми він отримав великий стрес, почав відчувати проблеми зі здоров`ям, головні болі, переніс операцію, що спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінює в 150000 гривень. Після ДТП він госпіталізований не був, ушкодження зафіксоване не було, до лікарів звернувся через 2 дні, вони виявили перелом лівої руки зі зміщенням. Певний час він був на лікарняному, який йому виплатили за 5 днів. Чеки, що підтверджують витрати на лікування, він не зберігав, тому що обвинувачений попередньо обіцяв все і так відшкодувати. Проте своєї обіцянки не виконав. Позовну заяву підтримав та просив задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що в результаті ДТП 13.01.2023 отримав тілесні ушкодження. У той день дорога була слизькою. Він рухався у своїй смузі, назустріч виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_12 .. Отримав рвану рану голови та ускладнений перелом ноги (відкритий уламковий перелом правого надколінника зі зміщенням). Станом на час допиту переніс три операції, досі лікується та перебуває на лікарняному. ОСОБА_7 , який їхав з ним, також отримав тілесні ушкодження. До позову надав чеки, що підтверджують витрати на придбання ліків. Пояснив, що частину чеків відшукати не вдалося. Моральну шкоду поніс у зв`язку з тривалим лікуванням, стресами після ДТП, через травми не складається і особисте життя. Також зазначив, що обвинувачений попередньо домовився про відшкодування шкоди, проте в подальшому перестав виходити на зв`язок. Загальна сума називалася в розмірі 500000 гривень, це на всіх цивільних позивачів, в подальшому дійшли до згоди, що ОСОБА_12 повинен сплатити ОСОБА_6 75000 грн., ОСОБА_7 25000 гривень, а також оплатити ремонт автомобіля.

Позовну заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник потерпілих та цивільного позивача Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області адвокат ОСОБА_10 підтримав цивільні позови та просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_12 зазначив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, піддав критичній оцінці свої дії, просить суд його суворо не карати.

Показання ОСОБА_12 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За результатами розгляду обвинувального акту, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною. ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_12 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, є студентом відділення магістратури Української інженерно-педагогічної академії, за місцем навчання характеризується позитивно, працевлаштований неофіційно, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до досудової доповіді, складеної представником Харківського відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_15 , ризик вчинення ОСОБА_12 повторного кримінального правопорушення низький, рівень ймовірної небезпеки для суспільства низький. Орган пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_12 без позбавлення або обмеження волі (к/п, а.с. 102-109).

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є нетяжким необережним злочином, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винного, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в меєах санкції ч. 1 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Також таке покарання, на думку суду, забезпечить реальне, а не умовне обмеження прав обвинуваченого.

При цьому суд зазначає, що застосування до ОСОБА_12 покарання у виді виправних робіт неможливе у зв`язку з відсутністю його офіційного працевлаштування, також обвинувачений не є спеціальним суб`єктом застосування покарання у виді арешту.

Призначення покарання у виді обмеження волі з його реальним відбуванням, на думку суду, не відповідало б інтересам як самого ОСОБА_12 та його родини, у тому числі малолітньої дитини, яка народилась вже після вчинення кримінального правопорушення, так і інтересам цивільних позивачів, оскільки перебування обвинуваченого в умовах обмеження волі не сприяло б можливості реального та оперативного відшкодування ним шкоди за вироком суду.

Разом із тим, суд вважає доцільним зазначити про неможливість у даному випадку, у разі призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі, звільнити від його відбування з випробуванням в порядку ст. 75 КК України, беручи до уваги те, що ОСОБА_12 хоча і визнав винуватість у вчиненому, проте до цього часу не відшкодував потерпілим та цивільному відповідачу спричинену шкоду в будь-якому розмірі, а за весь час судового розгляду так і не приніс потерпілим вибачень за скоєне. Зазначене, на думку суду, свідчить про відсутність у ОСОБА_12 щирого каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, що враховується при призначенні покарання.

Запобіжний захід до ОСОБА_12 не застосовувався та підстави для його застосування відсутні.

Стосовно заявлених у кримінальному провадженні цивільних позовів суд приходить до наступного.

У підготовчому судовому засіданні представником цивільного позивача Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області адвокатом ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 70000 гривень.

В ході розгляду справи за клопотанням представника цивільного позивача по справі призначено та проведено судово-автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта № 22464 від 06.03.2024, ринкова вартість автомобіля ЗАЗ-110206 д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП (13.01.2023) становить 27869, 66 грн.

Визначити залишкову вартість транспортного засобу у пошкодженому стані у цінах на день ДТП не представляється можливим.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ-110206 д.н.з. НОМЕР_2 , визначалась ринковою вартістю автомобіля на 13.01.2023 та становить 37869,66 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ-110206 д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 60568,25 грн.

Визначити утилізаційну вартість автомобіля станом на час проведення експертизи не представляється можливим.

23.04.2024 представником Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області адвокатом ОСОБА_10 уточнено позовні вимоги та ставиться питання про стягнення з ОСОБА_12 майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 60568, 25 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля).

Крім того, після проведення підготовчого судового засідання, але до початку судового слідства цивільні позови заявлені потерпілими ОСОБА_7 (13.03.2023) та ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_12 в якості відшкодування матеріальної шкоди витрат на лікування - 20000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди 150000 грн.

ОСОБА_6 просив стягнути з ОСОБА_12 в якості відшкодування матеріальної шкоди витрат на лікування 23755 грн., в якості відшкодування моральної шкоди 300000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вимогами ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 347 КПК України, судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.

Суд зазначає, що позовні заяви подані цивільними позивачами своєчасно, до початку судового розгляду, а тому доводи сторони захисту про несвоєчасність їх подання та неможливість розгляду в рамках кримінального провадження є такими, що не заслуговують на увагу.

Щодо позовних вимог Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (зі змінами та доповненнями), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» порядок відшкодування шкоди, пов?язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі ст. 8 Цивільного кодексу України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим або економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу.

В судовому засіданні представник Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, а також потерпілий ОСОБА_7 , який обіймає посаду заступника начальника вказаної організації, зазначили, що наполягають на стягненні з ОСОБА_12 саме вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тобто не погодилися із визнанням його фізично знищеним.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка і завдала. Обов?язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідно до експертного висновку витрати на ремонт транспортного засобу є вищими за його вартість, а також позицію цивільних відповідачів щодо необхідності відшкодування саме вартості ремонту, а не визнання автомобіля фізично знищеним суд вважає необхідним цивільний позов Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_12 вартість автомобіля ЗАЗ-110206 д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП (13.01.2023), що становить 27869,66 грн. Саме вказана сума визначена експертом в якості розміру спричиненої позивачеві матеріальної шкоди.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд приходить до наступних висновків.

У частині стягнення витрат на медичне обстеження та лікування потерпілого ОСОБА_7 позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів таких понесених ним витрат.

У частині стягнення витрат на медичне обстеження та лікування потерпілого ОСОБА_6 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 8217, 90 грн., оскільки ці витрати підтверджені копіями фіскальних чеків, пов`язані з подією кримінального правопорушення та є наслідком заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень з вини обвинуваченого ОСОБА_12 . Разом із тим, суд не може взяти до уваги вартість рекомендованих, але не проведених лікувальних процедур, зокрема, за довідкою медичного центру фізичної реабілітації і спортивної медицини «КІНЕЗІО» від 09.06.2023, оскільки такі витрати фактично потерпілим не понесені.

Разом із тим, у подальшому потерпілі не позбавлені права звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства про стягнення додаткових витрат на лікування.

У частині відшкодування моральної шкоди позовні заяви підлягають частковому задоволенню, оскільки внаслідок протиправних дій обвинуваченого обидва потерпілих морально, фізично та психічно страждали, певний час перебували на лікуванні, проходили курс реабілітації, в зв`язку з чим вони та їх родини несли додаткові матеріальні витрати. Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення життєві стосунки потерпілих та їх його сімей були суттєво порушені та змінені, відновлення попереднього стану вимагало від них додаткових матеріальних і немайнових витрат. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 25000 гривень, на користь потерпілого ОСОБА_6 75000 гривень на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди 100000 грн.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 369 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_12 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

Цивільний позов Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області (ЄДРПОУ 01038594) в якості відшкодування матеріальної шкоди 27869 (двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 66 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в якості відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в якості відшкодування матеріальної шкоди 8217 (вісім тисяч двісті сімнадцять тисяч) гривень 90 копійок, в якості відшкодування моральної шкоди 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України процесуальні витрати за проведене у кримінальному провадженні експертне дослідження в розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 копійок (к/п, а.с. 63).

Стягнути з ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави в особі Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» процесуальні витрати за проведене у кримінальному провадженні експертне дослідження в розмірі 7572 (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 80 копійок (а.с. 211).

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2023 на речові докази у кримінальному провадженні (к/п, а.с. 22-27).

Речові докази: автомобіль ЗАЗ 110206, р.н. НОМЕР_2 повернути Регіональному офісу водних ресурсів у Харківській області; автомобіль DAEWOO Lanos TF69Y, р.н. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_16 або володільцю ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілим, представнику потерпілих право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1