Справа № 638/3591/24
Провадження №1-кп/638/1293/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002724 від 19 жовтня 2023 року стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , утриманців не має, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

встановив:

Відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 1-4, 9, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 2.3.2, 2.6, 8.1, 8.3, 8.8, 8.9, 12.1, 12.2, 12.17 (далі Постанова), «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Однак, ОСОБА_4 у вересні 2022 року (більш точного часу та дати під час судового розгляду встановити не вдалося), на території міста Ізюм Харківської області знайшов на покинутих позиціях військовослужбовців рф, (більш точного місця в ході судового розгляду встановити не вдалося) артилерійський порох, переніс його до місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим незаконно придбав та переніс артилерійський порох, який, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України №622 від 21.08.1998 (зі змінами та доповненнями), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, реалізуючи злочинний умисел на зберігання вибухових речовин зберігав за місцем свого мешкання, до моменту вилучення працівниками поліції 18.10.2023.

В подальшому, співробітниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, 18 жовтня 2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.10.2023 року, в період часу з 12 годин 55.хвилин по 13 годину 53 хвилин в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у господарському приміщенні, що знаходиться на території домоволодіння, на підлозі поруч з пічкою було виявлено та вилучено речовину масою 269 грам, яка, згідно висновку судової вибухо-технічної експертизи № СЕ-19/121-23/29428-ФХВР від 15.12.2023, є вибуховою речовиною метальної дії -нітроцелюлозним (бездимним) двохосновним порохом, який ОСОБА_4 придбав, переносив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що він після деокупації міста Ізюм, знав точно, де дислокувалися воєнні РФ, тому розумів, що після того, як вони швидко покидали свої позиції на цій території може знаходитися їжа та боєприпаси, пішов та знайшов порох, у подальшому приніс вказаний порох додому, та почав зберігати з метою розпалення печі для обігріву домівки. Розуміє, що вчинив неправильно та не мав права зберігати порох у домоволодінні, розкаявся у скоєному.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, зберігання, носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , офіційно не працюючий, проте працює, допомагаючи містянам на присадибних ділянках, городах, виконує ремонтні роботи за проханням сусідів, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується за місцем мешкання позитивно, інвалідності, хронічні захворювання спростовує.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст. 75,76 КК України.

Судові витрати необхідно стягнути з ОСОБА_4 .

Запобіжний захід не обирався.

Позовні вимоги не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід залишити без змін-застава.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму судових витрат на проведення судової вибухотехнічної експертизи від 15 грудня 2023 року № СЕ-19/121-23/29428-ФХВР в розмірі 3029,12 ( три тисячі двадцять дев`ять гривень 12 копійок) гривень.

Речові докази відповідно до постанови від 18 жовтня 2023 року- знищити.

Скасувати арешт з трубчастого артилерійського пороху, покладений відповідно до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2023 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору негайно вручити копію вироку.

Повний текст вироку складений 15 березня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1