КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3723/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 9 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» терміном на 60 днів, тобто до 7 червня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скарги, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави. У разі задоволення клопотання в частині визначення застави-визначити заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 268400 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки постановлена з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства України, що призвело до порушення прав обвинуваченого у даному кримінальному провадженні. Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, суддею не дотримано принцип змагальності та проігноровано п. 3 ст. 129 Конституції України, а саме не дотримано принцип змагальності сторін та свобод в наданні ним своїх доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Захисник зазначає, що сторона захисту неодноразово у своїй аргументації, вказувала на те, що застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту або іншого, не пов`язаного з триманням під вартою, запобіжного заходу, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та сприятиме швидкому розгляду справи.

Так, як наголошує захисник, жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений.

Захисник стверджує, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, який у даному кримінальному провадженні відсутній.

Також захисник вказує, що у даній справі порушена «розумність» строку тримання під вартою, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_8 за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані. Так, 23 грудня 2021 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. 23 грудня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. У подальшому ОСОБА_8 було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано безальтернативний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався, а також продовжувався і під час розгляду кримінального провадження судом. Однак ОСОБА_8 по даний час перебуває під вартою, тобто вже протягом тривалого часу, що перевищує два роки. 1 липня 2022 року обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було скеровано до Шевченківського районного суду м. Києва. 8 серпня 2022 року вказаний обвинувальний акт призначений до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Отже, ОСОБА_8 тримається в Київському слідчому ізолятору з 23 грудня 2021 року, як під час провадження досудового розслідування, так і під час судового розгляду, протягом тривалого часу, його перебування в СІЗО значно перевищує будь-які розумні терміни, останній обмежений у правах та свободі, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості.

Окрім того, захисник стверджує, що до клопотання прокурора не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Тим паче, що ОСОБА_8 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершене, всі докази зібрані та обвинувальний акт знаходиться на розгляді у суді. ОСОБА_8 немає потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, так як під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблені відповідні висновки. Обвинувачений не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, та не має будь-якого наміру переховуватися від суду, більш того, має постійне місце проживання в місті Києві.

Захисник вважає, що у даному випадку немає обґрунтованого обвинувачення та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_8 до даної справи, необґрунтована відмова суду у задоволенні клопотання адвоката, є порушенням норм діючого КПК України. Враховуючи наведене вище, ухвала є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновок суду є хибним та не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Окрім того, як наголошує захисник, в ухвалі суду присутнє істотне порушення норм КПК України та європейського права у зв`язку з незаконним затриманням особи та необґрунтованим рішенням суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, вина не доведена, а пред`явлене обвинувачення не обґрунтоване та не підтверджене доказами, клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК, та вважає, що утримання ОСОБА_8 під вартою є незаконним та не обґрунтованим, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КК України, не доведений. Разом з тим, ОСОБА_8 не заперечує щодо застосування у відношенні нього іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначення суми застави.

Захисник вважає, що прокурор не довів суду належним чином обґрунтованість тримання особи під вартою на такий довгий термін, та, зважаючи на дані про його особу, вказаний запобіжний захід є невмотивовано жорстоким, а тому застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 9 квітня 2024 року в інтересах ОСОБА_9 не оскаржується.

Згідно з ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог закону судом апеляційної інстанції витребувані копія ухвали про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та копія клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане прокурором під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0003082 від 22 жовтня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурором подане клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що, визнавши вчинення злочинів як основне джерело отримання прибутків та засобів для свого існування, перебуваючи в м. Суми, з корисливих мотивів, прийняв для себе рішення вчинити напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбій), поєднаний з проникненням у житло, для чого не пізніше 22 жовтня 2021 року вступив у попередню змову з ОСОБА_9 та невстановленими досудовим розслідуванням особами. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, 22 жовтня 2021 року приблизно о 03.05 год. прибули на автомобілі до будинку АДРЕСА_1 , після чого шляхом використання спеціально заготовлених засобів для відмикання замків - відмичок проникли у квартиру № 87 , де вчинили напад на ОСОБА_10 , в ході якого нанесли останній декілька ударів в область голови, зв`язали руки шкіряним ременем, а ноги - синтетичною тканиною та липкою плівкою типу скотч, що супроводжувалось насильницьким стисканням її шиї, тобто, застосували насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, внаслідок чого у потерпілої ОСОБА_10 утворились тілесні ушкодження, після чого заволоділи належним потерпілій ОСОБА_10 майном на загальну суму 2124665, 41 грн., що є особливо великим розміром.

Окрім цього, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що у невстановлені досудовим розслідуванні місці та час, але не пізніше 23 грудня 2021 року, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, без передбаченого законом дозволу придбав бойовий припас, а саме ручну осколкову гранату Ф-1 промислового виготовлення, споряджену вибуховою речовиною, а також 55 боєприпасів - 39 бойових проміжних патронів калібру 7,62x39 мм, що споряджені трасуючими кулями «Т-45», та 16 бойових пістолетних патронів калібру 9x18 мм, що споряджені кулями «ПС» із сталевим осердям, які почав зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без передбаченого законом дозволу, які були вилучені при проведенні санкціонованого обшуку 23 грудня 2021 року.

Також ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що у невстановлені досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 23 грудня 2021 року, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс вагою 13,7 г., який почав незаконно зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без мети збуту, який у подальшому під час проведення санкціонованого обшуку 23 грудня 2021 року був виявлений та вилучений.

У клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме,

- на наявність ризику переховування вказує те, що ОСОБА_8 не має постійного місця проживання в м. Києві, є жителем іншої області, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років з конфіскацією майна, тобто, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке пов`язане з позбавленням волі за вчинення вказаного кримінального правопорушення, обвинувачений може переховуватись значний термін від суду;

- на наявність ризику впливу на потерпілу з метою зміни останньою показань в частині фактичних обставин вказує те, що він вчинив умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення проти власності, поєднане із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене групою осіб, що свідчить про те, що обвинувачений може погрожувати фізичною розправою потерпілій з метою зміни нею свідчень в частині фактичних обставин;

- на наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, тобто зникнути, перебувати тривалий час у розшуку, вказує те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину;

- на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення вказує те, що ОСОБА_8 офіційно ніде не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та вчинив умисний злочин проти власності.

Таким чином, на переконання прокурора, враховуючи та узагальнюючи наведені обставини, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обрання відносно останнього менш суворого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з врахуванням відсутності міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, його віку та стану здоров`я, відсутність місця роботи чи джерела отримання прибутку, тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку доведеності його вини, не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим його обов`язків.

Окрім того, посилаючись на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, до нього не слід застосовувати заставу.

За змістом оскаржуваної ухвали представник потерпілої ОСОБА_11 підтримав клопотання прокурора, а обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

За результатом розгляду клопотання ухвалою суду, серед іншого, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 7 червня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала суду обґрунтована тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання його винуватим, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Також судом враховано й ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти власності з застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, не має міцних соціальних зв`язків та законних джерел доходу.

Щодо доказів обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 , то суд вказав, що детальну оцінку надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Вважаючи, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд виходив у тому числі з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та врахував практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. А відтак колегія суддів дійшла висновку про неможливість зміни обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, суд не знайшов підстав для встановлення у якості альтернативного запобіжного заходу застави.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Так, з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам сторони захисту в частині недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, допустимості та належності наявних у справі доказів, які не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Наявні матеріали не містять відомостей про те, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою. Відповідно до даних, зафіксованих у долученій захисником до апеляційної скарги копії свідоцтва про одруження, - одружений у 2022 році, непрацюючий, зареєстрований у м. Суми.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення ряду кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 187 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Щодо наявності ризику впливу на потерпілу з метою зміни останньою показань в частині фактичних обставин, то колегія суддів вважає вказаний ризик небезпідставним, з огляду на обставини інкримінованого ОСОБА_8 особливо тяжкого кримінального праворушення, а також враховуючи, що судовий розгляд не закінчений, а суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілої особи під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілу особу існує й на стадії судового розгляду.

З огляду на те, що ОСОБА_8 ніде не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням встановлених на даний час обставин, даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, є неспростовною і наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на встановлені на даний час обставини у кримінальному провадженні, наявні ризики, які хоча дещо і зменшились, проте, продовжують існувати, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, таких, як передача обвинуваченого на поруки, домашній арешт або особисте зобов`язання.

Окремо, враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких вчинене з застосуванням насильства до потерпілої, що спричинило останній тілесні ушкодження, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі мотиви прийнятого рішення та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги не спростовують такий висновок місцевого суду.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 7 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4