Справа № 357/8836/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_4 ,

захисника/представник цивільного відповідача адвоката ОСОБА_5 ,

здійснивши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001181, яке внесене до ЄРДР 23 червня 2021 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка, Лиснянського району, Черкаської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

(1) вироком Лиснянського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2018 року, за ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік;

(2) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2021 року, за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік;

(3) вироком Лиснянського районного суду Черкаської області від 18 липня 2023 року, за ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

а також цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 , про стягнення майнової шкоди,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий/цивільний позивач ОСОБА_6 ,

обвинувачений/цивільний відповідач ОСОБА_4 ,

захисник/представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_7 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

23 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 проходячи біля аптеки «Гіпократ», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , помітив ОСОБА_6 , який заснув, поряд з яким на асфальті лежали мобільний телефон марки «Apple IPhone Xs» та наплічна сумкачорно-зеленого кольору. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що ОСОБА_6 заснув та його дії залишаються непоміченими потерпілим, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, за рахунок іншої особи, діючи умисно, повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу ОСОБА_4 викрав мобільний телефон марки «Apple IPhone Xs», золотистого кольору, вартістю 11724,70 грн. (одинадцять тисяч сімсот двадцять чотири гривні сімдесят копійок), сумку наплічну чорно-зеленого кольору з ремінцями бежевого кольору марки «NIKE», вартістю 466,21 грн. (чотириста шістдесят шість гривень двадцять одна копійка), навушники марки «Apple AirPoods 2», вартістю3989,70 грн. (три тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень сімдесят копійок), які знаходились всередині вказаної сумки.

Далі, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінальногоправопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд,чим завдав ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 16180,61 грн. (шістнадцять тисяч сто вісімдесят гривень шістдесят одна копійка).

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у вчиненому злочині визнав повністю, надав показання про те, що 23 червня 2021 року він йшов із залізничного вокзалу та побачив п`яного чоловіка, що спав біля аптеки «Гіпократ», біля нього лежав телефон та сумка, в сумці були навушники та інші речі чоловіка, він хотів його розбудити, поштурхав за плече, взяв речі, бо сподобались, телефон хотів собі залишити, але потім помітив, що це айфон, мав умисел на викрадення майна, телефон здав на розборку, в сумці ще були окуляри, права, які він віддав потерпілому через 2 (два) тижні, просив суворо не карати, цивільний позов визнав, зобов`язався його відшкодувати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_4 .

Обставини передбачені ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлялися, судом не установлені.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, якщо у обвинувальному акті прокурором не заявлені обставини, які обтяжують покарання, суд позбавлений можливості їх установлювати на власний розсуд, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Отже, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його наслідки, а саме безповоротну втрату потерпілим частини майна, зважаючи на дані про його особу, а саме він раніше судимий, в тому числі за злочини вчинені з корисливої мети, на шлях виправлення не став та вчинив новий, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, характеризується посередньо, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію потерпілого, часткове відшкодування завданої шкоди, визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, неможливе, без ізоляції його від суспільства та йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Водночас, судом установлено, що за час судового провадження, обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Лиснянського районного суду Черкаської області від 18 липня 2023 року, за ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК ( 2341-14 ) остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного

складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Отже, суд вирішує, що вирок Лиснянського районного суду Черкаської області від 18 липня 2023 року має виконуватися самостійно.

Своєю чергою, при призначенні покарання суд не враховує вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки, оскільки згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року, він звільнений від відбування покарання за цим вироком.

Суд не знаходить підстав, для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, адже його виправлення неможливе без відбуття покарання, з огляду на те, що він кримінальне правопорушення вчиняє не вперше, будучи обізнаним про наявність стосовно нього кримінального провадження в суді, перебуваючи в розшуку, вчинив нове кримінальне правопорушення, за яке був засуджений, викрадене майно потерпілому в повному обсязі не повернув та завдані збитки не відшкодував.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати у строк відбутого покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 20 лютого 2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно з цивільним позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09 квітня 2024 року, потерпілий ОСОБА_6 просив: стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 15 714,40 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 йому завдано майнової шкоди, яка еквівалентна вартості викраденого у нього майна.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов визнав, вартості викраденого майна не оспорював.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, потерпілий має право вимагати від особи, яка вчинила стосовно нього кримінальне правопорушення, відшкодувати майнову шкоду, зокрема, збитки, що полягають у втратах, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отож, за викладених обставин, оскільки суду доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 15 714,40 грн, яка є вартістю частини неповернутого майна, суд цивільний позов задовольняє.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 30 червня 2021 року, визнані речовими доказами: наплічна сумка чорно-зеленого кольору з ремінцями молочного кольору, мобільний телефон марки Apple Iphone Xs золотистого кольору (без дисплею), паспорт громадянина України ОСОБА_6 , посвідчення водія ОСОБА_6 , банківська картка «ПриватБанк», сонцезахисні окуляри із золотистою оправою.

Відповідно до розписки від 15 липня 2021 року, вказані речі повернуті ОСОБА_6 .

Суд вважає, що відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, їх необхідно залишити власнику.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Суд вважає, що з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_4 , у ході судового провадження, зокрема він ухилявся від суду, оголошувався в розшук, до нього необхідно продовжити застосовувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 100, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбутого покарання, строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 20 лютого 2024 року до дня набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок Лиснянського районного суду Черкаської області від 18 липня 2023 року виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили продовжувати застосовувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 , про стягнення майнової шкоди, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 15 714,40 грн.

Речові докази: наплічну сумкучорно-зеленого кольору з ремінцями молочного кольору, мобільний телефон марки Apple Iphone Xs золотистого кольору (без дисплею), паспорт громадянина України ОСОБА_6 , посвідчення водія ОСОБА_6 , банківську картку «ПриватБанк», сонцезахисні окуляри із золотистою оправою, - залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області