Справа №212/2619/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області в залі судових засідань у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000468 від 13.11.2023 року з угодою про визнання винуватості по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на час скоєння кримінального правопорушення обіймав посаду гранатометника 4 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 7 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.409 КК України, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000468 від 13.11.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді гранатометника 4 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 7 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому званні «солдат» діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, мотивуючи це небажанням їх виконувати та приймати участь у бойових діях на певний період, 27.07.2023 року повідомив командуванню військової частини завідомо неправдиві відомості щодо поважності причин відсутності на військовій службі, а саме щодо продовження знаходження останнього на лікуванні і найближчими часом планує повернутись до місця проходження служби для подальшого виконання обов`язків військової служби, тобто діючи шляхом обману, ухилявся від військової служби до 05.08.2023, убувши за місцем свого мешкання до м. Одеса. Вільний час, що з`явився у зв`язку з цим, солдат ОСОБА_5 використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

05.08.2023 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з щирим каяттям у скоєному, повідомив про себе та вчинюваний злочин, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 409 КК України, а саме ухилятися від військової служби шляхом іншого обману, вчинюваного в умовах воєнного стану. При цьому, будь-яких підтверджуючих документів щодо поважності причин відсутності на службі солдат ОСОБА_5 командуванню частини НОМЕР_1 не надав, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.409 КК України, за ознаками: ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

В підготовчому судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту заявили клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості та постановлення вирок на підставі угоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 на питання суду додатково пояснив, що вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнає повністю, угоду про визнання винуватості підписав добровільно та на нього ні прокурор та захисник не тиснули, щодо підписання угоди про визнання винуватості, просить суд винести вирок на підставі угоди, покарання узгодив.

Суд розглянувши у підготовчому засіданні угоду вважає за можливе її затвердити, постановити вирок й призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Пунктом 1 ч.3 ст. 314 КПК України, визначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, який є тяжким злочином.

При цьому суд упевнився, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абз.1, 4 п. 1 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 судом не обиралась.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку передбаченому ст..100 КПК України, в разі подання сторонами доказів про їх наявність.

Долю судових витрат по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку, що передбаченому ст..124 КПК України, в разі їх наявності та подання відповідних доказів.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07 березня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 та за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000490 від 21.11.2023 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті та призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі статті 58 КК України, ОСОБА_5 , замість призначеного покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі, призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави Україна 10 (десять) відсотків із суми грошового забез печення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 діб з моменту проголошення обвинуваченим, його захисником та законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, прокурором - виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Крім того засудженому роз`яснено вимоги ст.376 ч.3 КПК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1