Справа № 943/971/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/612/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Буського відділу Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

цією ухвалою закрито кримінальне провадження № 0000042 від 25 квітня 2024 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор Буського відділу Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною і такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що визначена чинним кримінальним процесуальним законодавством заборона закривати на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальні провадження, стосується кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством, тобто злочину, пов`язаного з фізичним, сексуальним, психологічним або економічним насильством, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Акцентує, що ОСОБА_7 вчинив фізичне насильство в межах місця проживання між іншими особами, які спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відтак вчинений ним злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, є таким, що пов`язаний з домашнім насильством.

Наголошує, що незважаючи на це, суд першої інстанції закрив кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

Крім цього, звертає увагу, що судом при винесенні ухвали за відсутності законних перешкод, належним чином не досліджено та не надано належної оцінки заявам обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_9 від 22 травня 2024 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням із потерпілою та закриття кримінального провадження, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, які останні підтримали в судовому засіданні.

Також, покликається на те, що не відповідає дійсності твердження суду про згоду прокурора щодо закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки в судовому засіданні стороною обвинувачення не заперечувалось щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України та закриття даного провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Просить скасувати ухвалу Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, відповідно до положень ст. 46 КК України і закрити кримінальне провадження, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а отже кримінальне провадження щодо нього у відповідності з вимогами ст. 477 КПК України є провадженням у формі приватного обвинувачення.

Згідно п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, у разі якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

В свою чергу, інститут звільнення від кримінальної відповідальності дозволяє не застосовувати жодну із форм реалізації кримінальної відповідальності до особи (осуд, покарання чи судимість).

Як вбачається з матеріалів справи на а.с. 23 наявна заява обвинуваченого ОСОБА_7 від 22 травня 2024 року про звільнення його від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням із потерпілою та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, а також заява потерпілої ОСОБА_9 від 22 травня 2024 року на а.с. 24, в якій остання зазначила, що примирилась з обвинуваченим, не має до нього жодних матеріальних чи моральних претензій, у зв`язку з чим, аналогічно, просить звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності і закрити провадження в справі.

Разом з тим, наведене, як слушно зазначено прокурором у апеляційній скарзі, залишилось поза увагою суду першої інстанції, і як наслідок було постановлено рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що в даному конкретному випадку не було предметом судового розгляду, а відтак, призвело до застосування закону, який не підлягав застосуванню, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене порушення чинного законодавства є такими, що істотно вплинуло на правильність прийняття рішення по справі, та згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст. 409 КПК України є безумовною підставою для скасування рішення місцевого суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції з урахуванням вимог ст. 416 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Буського відділу Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4