Єдиний унікальний номер 1-68/2012
Номер провадження 1-в/341/31/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

28 травня 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ознайомився з клопотанням адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна.

установив

28.05.2024 від адвоката ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого прокуратури Галицького району ОСОБА_4 від 17.11.2011.

Клопотання обґрунтоване тим, що постановою слідчого прокуратури Галицького району ОСОБА_4 від 17.11.2011 у межах кримінального провадження накладено арешт на чотири земельні ділянки ОСОБА_3 . Вироком Галицького районного суду від 04.04.2012 у справі № 1-68/12р., який набрав законної сили 25.07.2012, кримінальну справу вирішено. Проте, на цей час, зокрема вказаним вироком, накладений постановою слідчого прокуратури Галицького району ОСОБА_4 від 17.11.2011 арешт на земельні ділянки ОСОБА_3 не знятий і особа позбавлена можливості реалізувати своє право власності.

Вирішуючи питання прийняття клопотання до провадження і відкриття провадження за клопотанням про скасування арешту майна, суд виходить з такого.

Відповідно до змісту копії постанови про накладення арешту на майно від 17.11.2011, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий прокуратури у межах кримінальної справи № 326529 наклав арешт, зокрема на чотири земельні ділянки, які згідно з державними актами на право власності ЯЖ №166542, ЯЖ №166543, ЯЖ №166544, ЯЖ №166545 належать ОСОБА_3 .

Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.04.2012 у справі № 1-68/12р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за статтями 364, 366 КК України. Долю арештованих земельних ділянок, зокрема належних ОСОБА_3 не вирішено. Вирок набрав законної сили 25.07.2012.

При цьому суд установив, що постановою слідчого прокуратури Галицького району ОСОБА_4 від 17.11.2011 арешт на відповідні земельні ділянки накладено на підставі приписів КПК України 1960 року. Так само вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.04.2012 ухвалено за правилами КПК України 1960 року.

Отже, арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року).

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі N 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11 (провадження N 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц (провадження N 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі N 911/1247/18 (провадження N 12-99гс19).

При цьому у пункті 42 постанови від 30.06.2020 у справі N 727/2878/19 Велика Палата Верховного Суду сформувала остаточний висновок про те, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Також, у пункті 21 вказаної постанови ВП ВС від 30.06.2020 вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

З огляду на те, що метою звернення із цим клопотанням про скасування арешту майна є захист права власності ОСОБА_3 , яка не була учасником кримінального провадження, а арешт накладено на відповідне майно у кримінальному провадженні, розпочатому за КПК України 1960 року та завершеному (вирок) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року, то відповідне питання (спір) підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст. 26 КПК України, суд

постановив

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з часу її постановлення.

СуддяОСОБА_7