Справа №584/1862/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/241/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 22 лютого 2024 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 22 лютого 2024 року, клопотання заступника начальника СВ Відділення поліції №2 (м. Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000213 від 19 грудня 2023 року про арешт майна задоволено.

Накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження щодо земельних ділянок з кадастровим номером :04:002:0673 площею 0,3834 га та з кадастровим номером :04:002:0007 площею 2,5694 га, право власності на які зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 22.02.2024 про накладення арешту на земельні ділянки, які перебувають у власності ОСОБА_6 . У задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог, представник власника майна зазначає про те, що оскільки заволодіння чужим майном шахрайським шляхом на підставі рішення суду є не логічним та не можливим, що фактично виключає вчинення у такий спосіб будь-якого кримінального правопорушення. Зазначене підтверджує відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

Окрім цього, апелянт зауважує про те, що постановою Сумського апеляційного суду від 21.12.2021, рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27.09.2017 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_6 до Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання права власності на земельну ділянку, відмовлено.

Вказане судове рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили з дня прийняття, 21.12.2021. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_6 не є власником земельних ділянок з кадастровим номером :04:002:0673 площею 0,3834 га. та з кадастровим номером :04:002:0007, площею 2,5694 га., а тому підстав вважати, що він може відчужувати чи розпоряджатися вказаним майном, відсутні.

Таким чином, апелянт вважає, що слідчим суддею повно, об`єктивно та всебічно не досліджено усі обставини справи, внаслідок чого помилково винесено рішення про накладення арешту на майно, яке підлягає скасуванню.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду його учасники були повідомлені завчасно у передбаченому законом порядку.

Від представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшла заява, в якій останній підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив розглядати дане провадження за його відсутності та за відсутності ОСОБА_6 .

Із заявою про здійснення апеляційного розгляду без участі звернувся, також, і прокурор та просив відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Враховуючи наявність вищезазначених заяв, а також, що учасники даного провадження повідомлені належним чином, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності, що не суперечить ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критерієм, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000213, внесеного до ЄРДР 19.12.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

У рамках даного кримінального провадження до слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області звернулася заступник начальника СВ ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 із клопотанням про накладення арешту з позбавленням права на відчуження та розпорядження на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0673 площею 0,3834 га та :04:002:0007 площею 2,5694 га, права власності на які зареєстровані на ім`я ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_1 , з обмеженням в частині вчинення правочинів зі вказаними земельними ділянками.

Своє клопотання заступник начальника СВ вмотивував тим, що зазначені земельні ділянки є об`єктом кримінально протиправних дій та визнані речовими доказами, а тому мають суттєве значення для вирішення завдань кримінального провадження.

Перевіряючи доводи вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що досудове розслідування здійснюється за фактом заволодінням чужим майном шляхом обману (шахрайство) та набуття, володіння, використання, розпорядження майном щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, особою, яка знала, що таке майно прямо, повністю одержано злочинним шляхом.

Так, досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_6 шляхом надання неправдивих відомостей до Путивльського районного суду Сумської області шахрайським шляхом отримав право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0673 площею 0,3834 га. та земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0007 площею 2,5694 га., відповідно до рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року.

Окрім цього, 29.03.2018 ОСОБА_6 з метою реалізації права власності на земельні ділянки за собою, шляхом надання рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27.09.2017 та ухвали від 26.03.2018, які містять неправдиві відомості про належність земельних ділянок останньому, ввів в оману державного реєстратора виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області ОСОБА_9 , яка не розуміючи протиправність дій ОСОБА_6 , зареєструвала за ним право власності на земельні ділянки та які в подальшому останнім, з корисливою метою було надано в оренду, шляхом укладення договору з ФОП ОСОБА_10 03.04.2018 вказане право на оренду зареєстроване.

Так, з врахуванням доданих до клопотання доказів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності. Не застосування цих заходів забезпечення кримінального провадження не дають змоги досягти дієвості цього кримінального провадження та уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження майна в даному кримінальному провадженню.

На спростування доводів апелянта, з такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується в повному обсязі, та вважає безпідставними та такими, що не узгоджуються з вимогами закону, з яким пов`язано вирішення вказаного питання, доводи представника власника майна щодо необхідності скасування арешту майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК).

«Обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Використане законодавцем у п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК формулювання «існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості», якщо його порівняти із формулюванням «наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення», яке наведено у ч. 2 ст. 177 КПК, вказує на те, що для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна достатньо, щоб сторона обвинувачення довела не факт повідомлення певній особі про підозру, а лише наявність відомостей, котрі можуть свідчити про сам факт вчинення кримінального правопорушення. Оскільки, на відміну від ч. 2 ст. 177 КПК, у п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК не зазначено про вчинення злочину особою, а лише вказано про його вчинення.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини у вчиненні злочину чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин доводи апелянта щодо необґрунтованості пред`явленої підозри ОСОБА_6 колегія суддів вважає невмотивованими. Таким чином, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі на підставі досліджених у судовому засіданні доказів дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_6 не є власником арештованих земельних ділянок, а тому відсутні підстави вважати, що останній може їх відчужити чи розпорядитися, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім того, в матеріалах провадження наявні документи, що підтверджують належність зазначеного арештованого майна ОСОБА_6 .

Так, колегія суддів розглядає інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про належність ОСОБА_6 двох земельних ділянок розташованих на ділянках Новослобідської сільської ради, Путивльського району Сумської області, як належний доказ, що підтверджує право власності підозрюваного на це майно, оскільки, відомості Державного реєстру речових прав є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено.

Також слід зауважити, що до Державного реєстру речових прав вноситься серед іншого інформація про власників, у відповідності до вимог Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою КМ України від 26.10.2011 № 1141 ( в редакції постанови КМ України від 06.06.2018 № 484).

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання заступника начальника СВ підлягає задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування не встановлено, у зв`язку з чим ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна без задоволення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до абзацу 2 статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 22 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання заступника начальника СВ ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000213 від 19.12.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4