УХВАЛА

9липня 2024 року

м. Київ

справа № 496/5823/21

провадження № 51-3331 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано положень п. 4 ч. 2, ч. 3 цієї статті.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявлених вимог, адже суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій саме норм права і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.

Таке при зверненні до Верховного Суду захисник залишив поза увагою.

За змістом поданої скарги, у ній захисник, посилаючись на надмірну суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, просить його пом`якшити із застосуванням ст. 75 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Однак усупереч законодавчим приписам автор скарги не зазначив обґрунтування саме явної несправедливості застосованого заходу примусу, як це передбачено ст. 414 КПК, зважаючи також на визначені у статтях 50, 65 КК загальні засади призначення покарання та його мету - попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас у поданій касаційній скарзі не міститься доводів, які би з урахуванням обставин справи, обсягу порушених Правил дорожнього руху й наслідків діяння, їх тяжкості та даних про особу ОСОБА_6 свідчили про наявність правових підстав для застосування до засудженого інституту умовного звільнення, зважаючи також на особливості ст. 75 КК та дискреційні повноваження суду.

Крім того, попри те, що оспорюваний вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, скаржником не викладено обґрунтування у розрізі статей 404, 412, 419 КПК допущення апеляційним судом таких порушень норм права, котрі є істотними і перешкодили чи могли перешкодити йому ухвалити законне рішення.

Отже, не обґрунтовано й необхідності зміни вироку та ухвали на підставі п. 3 ч.1 ст. 438 вказаного Кодексу.

За правилами ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7