ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/450/23 Номер провадження 11-кп/814/937/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 січня 2023 року за №0000034, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Запсілля Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз -

29 липня 2019 року Крюківським районним судом м. Кременчук за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі, 08 грудня 2022 року Ленінським районним судом м. Полтава звільненого умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк у вигляді 3 місяців 30 днів позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчук від 29 липня 2019 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили та зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України в цей строк попереднє ув`язнення ОСОБА_8 з 10 березня 2023 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він в умовах воєнного стану 23 січня 2023 року проник спочатку через хвіртку на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_9 , яким користується ОСОБА_10 , і затим через відчинене вікно - в житловий будинок цього домоволодіння по АДРЕСА_2 , із якого 24 січня 2023 року в ранковий час доби повторно таємно викрав належні ОСОБА_10 обігрівач «ST», вентилятор «Nokasonic», хлібопіч «SilverCrest» і тонометр «MicroLife», загальною вартістю 3 284 гривень 83 копійки, після чого зник із місця вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 серпня 2023 року, звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та зарахувати йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції в ході призначення покарання не врахував те, що: він не довів крадіжку до кінця, не хотів її вчиняти, оскільки по приїзду потерпілої, яка є його матір`ю, не тікав і дочекався поліції, не намагався уникнути відповідальності, визнав свою винуватість і щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні; має бабу та матір, які потребують допомоги, примирився з потерпілою та вона просила не позбавляти його волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та в судових дебатах просив пом`якшити йому покарання, доводи захисника про задоволення апеляційної скарги, в тому числі з посиланням на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перебувають у родинних відносинах і майно, взяте обвинуваченим, було їх спільною власністю, яким він також має право розпоряджатись, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Факт того, що ОСОБА_8 , маючи незняті та непогашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, передбачені ст.ст.185, 186 КК України, тобто, діючи повторно, в умовах воєнного стану 23 січня 2023 року проник спочатку через хвіртку на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_9 , яким користується ОСОБА_10 , і затим через відчинене вікно - в житловий будинок цього ж домоволодіння по АДРЕСА_2 , з якого 24 січня 2023 року таємно без дозволу ОСОБА_10 заволодів належними останній обігрівачем «ST», вентилятором «Nokasonic», хлібопіччю «SilverCrest» і тонометром «MicroLife», загальною вартістю 3 284 гривень 83 копійки, ніким із учасників провадження, в тому числі в апеляційній скарзі не оспорюється та підтверджується сукупністю доказів у матеріалах справи, яким надана правильна юридична оцінка, зокрема, показаннями самого ОСОБА_8 .

Однак доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не довів крадіжку до кінця, не хотів її вчиняти, взяте ним майно перебувало у спільній власності з потерпілою, яким він також мав право розпоряджатись, позбавлені підстав.

Частиною 4 ст.185 КК України передбачено відповідальність за крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену в умовах воєнного стану, зокрема, за наявності поряд із цим інших кваліфікуючих її ознак - вчинення повторно та в поєднанні з проникненням у житло.

За змістом ч.1 ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Крадіжка майна вважається закінченим злочином з моменту, коли винна особа повністю реалізувала умисел щодо викрадення чужого майна, який передбачає такий перехід майна до винного, що надає йому навіть початкову реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд. У свою чергу, докладне визначення цього моменту в кожному конкретному випадку залежить від характеру майна, навколишньої обстановки вчинення крадіжки.

Змістом поняття «викрадення» охоплюється послідовна реалізація умислу, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном і наступне його вилучення. Майно є вилученим, коли воно вибуло з фактичного володіння власника (уповноваженої особи) внаслідок протиправних дій винуватої особи.

Якщо особа протиправно заволоділа чужим майном і його вилучила, проте реальної можливості розпорядитися їм не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах.

Предмет крадіжки - це майно, яке становить певну вартість і є чужим для винної особи.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом на таємне заволодіння чужим майном.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_10 (матір ОСОБА_8 ) підтвердила те, що 24 січня 2023 року від її чоловіка їй стало відомо про перебування обвинуваченого в належному її матері домоволодінні, яким вона (потерпіла) користується і доглядає за ним, по АДРЕСА_2 . По приїзду на місце злочину помітила, що з території названого вище домоволодіння вийшов ОСОБА_8 . Викрадені обвинуваченим обігрівач, вентилятор, хлібопіч і тонометр їй (потерпілій) належать (були подаровані матір`ю). Дозволу ОСОБА_8 перебувати в цьому будинку та брати із нього зазначені вище речі вона ( ОСОБА_10 ) не надавала.

Наведені вище показання потерпілої відповідають показанням свідків ОСОБА_11 (дочки ОСОБА_10 ) та ОСОБА_12 (понятого при затриманні обвинуваченого) про те, що ОСОБА_8 після викриття вчиненої ним крадіжки стояв за межами території домоволодіння, яким користується потерпіла, з викраденими речами (за 30-40 м від території домоволодіння).

Водночас свідок ОСОБА_11 підтвердила, що названі вище речі не належали ОСОБА_8 . Це узгоджується також із показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що в момент крадіжки обвинувачений запевняв його у наявності дозволу потерпілої перебувати в її домоволодінні та взяти з нього речі. Сумніви з приводу належності ОСОБА_8 викрадених речей у нього виникли лише коли за межами території домоволодіння їх помітив чоловік потерпілої та покликав останню.

Показання ж зазначених вище свідків і потерпілої підтверджуються і даними протоколу огляду місця події від 24 січня 2023 року в тому, що викрадені у ОСОБА_10 речі: обігрівач «ST», вентилятор «Nokasonic», хлібопіч «SilverCrest» і тонометр «MicroLife» знаходились поза межами території домоволодіння по АДРЕСА_2 , які в цьому місці добровільно видав ОСОБА_8 (а.п.97-105).

Окрім того, сам обвинувачений під час допиту в суді першої інстанції підтвердив те, що він 24 січня 2023 року з будинку по АДРЕСА_2 , діючи з умислом на крадіжку, викрав наведене вище майно, знаючи про його належність ОСОБА_10 , ці речі взяв без дозволу потерпілої та мав подальший намір використовувати для власних потреб. Але коли вийшов за огороджену територію домоволодіння за 15-20 м його помітив вітчим, далі приїхала ОСОБА_10 і викликала поліцію.

Із аналізу викладених вище доказів, які узгоджуються між собою та підтверджують зміст один одного, установлено належність саме ОСОБА_10 обігрівача «ST», вентилятора «Nokasonic», хлібопечі «SilverCrest» і тонометра «MicroLife», а сам по собі факт того, що обвинувачений є близьким родичем потерпілої (її сином) жодним чином не свідчить про належність також і йому цього майна, на що посилається захисник, тим більше, за відсутності дозволу ОСОБА_10 щодо перебування ОСОБА_8 в огородженому домоволодінні по АДРЕСА_2 , де законних підстав знаходитись він не мав, та можливості брати належні їй речі. Натомість, обвинувачений, проникнувши на територію домоволодіння, а затим - усередину будинку, яким користувалась потерпіла, таємно викрав належне їй майно, усвідомлюючи, що воно для нього є чужим. Про це також свідчить і поведінка ОСОБА_8 , який увів в оману свідка ОСОБА_13 щодо своїх дій, запевняючи останнього в правомірності вилучення ним (обвинуваченим) майна ОСОБА_10 , а саме з дозволу останньої. Спочатку ОСОБА_8 з викраденими речами залишив будинок, потім - межі території огородженого домоволодіння, та відійшов від нього на певну відстань (декілька десятків метрів) у напрямку дороги, а тому через незначний проміжок часу він мав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_8 вчинив закінчений злочин, оскільки протиправно заволодів чужим майном і вилучив його, після чого, відійшовши від місця злочину, виконавши ряд послідовних дій (залишив як будинок, так і домоволодіння в напрямку дороги на декілька десятків метрів від останнього), отримав реальну можливість розпорядитися майном потерпілої на власний розсуд.

Викладений вище підхід узгоджується з правовою позицією, сформованою в постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року (справа №446/837/21, провадження №51-1725км23).

Усупереч доводам апеляційної скарги, наведені вище обставини злочину, динаміка їх розвитку, характер, спосіб і послідовність дій ОСОБА_8 підтверджують вчинення ним дій із прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, належного потерпілій, що він підтвердив і сам у ході допиту в місцевому суді.

Таким чином, надана судом першої інстанції кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло, є правильною.

Так само колегія суддів уважає неспроможними і твердження сторони захисту про пом`якшення обвинуваченому покарання, в тому числі із застосуванням положень ст.75 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий (8 разів), учинив злочин у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставини, що його обтяжує - рецидив злочинів.

За таких обставин, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до положень ч.4 ст.81 КК України та п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» в разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст.ст.71, 72 КК України, з обов`язковим визначенням остаточного покарання у вигляді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Тому, оскільки в даному провадженні ОСОБА_8 вчинив новий злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком Крюківського районного суду м. Кременчук від 29 липня 2019 року, на яку його було звільнено умовно-достроково за ухвалою Київського районного суду м. Полтава від 08 грудня 2022 року, то йому має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі виключно з реальним відбуттям та за таких обставин звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, про що йдеться в апеляційній скарзі, є неприпустимим.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 має бабу й матір, примирився з потерпілою, яка просила призначити йому покарання на розсуд суду, однак ці дані з огляду на викладені вище обставини в їх сукупності не є мотивованою й достатньою підставою для пом`якшення йому покарання, в тому числі із застосуванням положень ст.75 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, яке є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 71 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Водночас судом першої інстанції з дотриманням вимог ч.5 ст.72 КК України було зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з дня затримання - 10 березня 2023 року, до дня набрання вироком законної сили з розрахунку день за день, через це підстави для повторного зарахування обвинуваченому строку його попереднього ув`язнення, як він просить в апеляційній скарзі, є відсутніми.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4