КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/231/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.02.2024, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 12 квітня 2024 року, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 про обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України (ЄУНС 398/1814/22).

Обвинувачується ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення; враховано судом тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, насильницьким, особу обвинуваченого без міцних соціальних зв`язків.

Судове рішення суду першої інстанції оскаржене в апеляційному порядку стороною захисту.

Адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 12.04.2024, визначити заставу у вигляді 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб (214 720 гривень).

Ризик незаконного впливу на потерпілого з боку обвинуваченого ОСОБА_8 не доведений фактично. Потерпілий вже допитаний судом, і під час його допиту ним не заявлено жодних скарг, заяв або клопотань про спроби тиску на нього з боку обвинуваченого. Крім того, сторона захисту заявляла клопотання про виклик потерпілого в судове засідання, де мало вирішуватись питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , - з метою надання потерпілим пояснень з приводу того, що обвинувачений не чинив і не чинить спроб тиснути на потерпілого.

Однак, як це клопотання, так і інші клопотання захисту (як от про долучення до матеріалів кримінального провадження копії заставного білету та копії заяви обвинуваченого про втрату паспорту, про призначення технічної судової експертизи) ігноровані й залишені судом без розгляду.

Адвокат вказує, що судом затягується розумний строк розгляду справи, при цьому, ОСОБА_8 перебуває під вартою вже рік дев`ять місяців і два дні.

Разом із тим, у справі наявні заяви матері, батька обвинуваченого, довідки про доходи вказаних осіб, що свідчать про те, що дані особи є платоспроможними і можуть внести заставу за обвинуваченого ОСОБА_8 . Крім того, наявність на балансі ГУНП в Кіровоградській області комплектів однокомпонентних електронних засобів контролю підтверджують можливість їх закріплення на тілі обвинуваченого що запобігатиме наявним ризикам.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану адвокатом апеляційну скаргу у повному обсязі, за доводів, викладених у ній, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів висловлюється про таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 5 п. 1. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до ст. 5 п. 3. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ст. 6 п. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути

оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане тільки за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які

обґрунтовують тривале тримання під вартою («Мерабішвілі проти Грузії»).

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Як убачається з матеріалів, у провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до обставин обвинувачення: ОСОБА_8 , 15.05.2022, у стані алкогольного сп`яніння, знаходився разом із ОСОБА_9 , із яким познайомився у цей же день, на дорозі навпроти Куколівського шосе м. Олександрія Кіровоградської області; реалізуючи раптово виниклий умисел на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 вчинив напад на ОСОБА_9 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я останнього: наніс потерпілому не менше двох ударів кулаком в обличчя, після того як потерпілий впав продовжив наносити тілесні ушкодження, одночасно знявши із потерпілого золотий перстень, срібний ланцюг із хрестом, витягши із кишені потерпілого мобільний телефон. На зауваження потерпілого припинити вказані злочині дії ОСОБА_8 не реагував. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 спричинено майнової шкоди, а також ряду тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Отже, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, умисного, насильницького кримінального правопорушення, в умовах воєнного стану, яке карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Вчинення кримінального правопорушення обвинуваченням пред`явлене при обставинах, які обтяжують покарання.

Злочин посягає на суспільні інтереси, охоронюване законом право законного володіння майном інкримінований вчиненням проти власності із застосуванням насильства, внаслідок якого спричинено тілесні ушкодження потерпілому. Перелічені обставини істотно підвищують ступінь та характер суспільної небезпеки діяння.

У справі розпочато й триває судове слідство, зокрема, оголошено обвинувальний акт, визначено порядок та обсяг дослідження доказів, досліджено письмові докази у кримінальному провадженні, відеозаписи, звукозаписи, допитано потерпілого та розпочато допит свідків.

Загальний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, у конкретному випадку, не перевищує меж розумного, тримається під вартою з 18.05.2022.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_8 має місце реєстрації проживання та місце постійного проживання, одружений, має утриманців.

При цьому, береться до уваги, що ОСОБА_8 безробітний, не має постійного джерела доходу для існування, перебуває на обліку наркологічного диспансеру з 2021 року з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, має синдром залежності

Обвинувачений неодноразово судимий, за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі корисливих, проти власності.

Слід зауважити, ОСОБА_8 , будучи засудженим вироком від 02.03.2021 та звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, вже 05.07.2021 знову засуджений вироком, на підставі ст. 75 КК України звільнений судом від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку, але вже у нинішньому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні нового умисного кримінального правопорушення під час іспитового строку.

Вказане свідчить про небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення, про його схильність до вчинення протиправних вчинків, високу ймовірність вчинення нового кримінального правопорушення (аналогічного, проти власності), про його підвищену суспільну небезпечність.

Можливо стверджувати про наявність раніше встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

Зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме йому у разі визнання винуватим, обвинувачений ОСОБА_8 , може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, не виключається можливість спроб переховування на тимчасово непідконтрольних державі територіях.

Також, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, так як обвинувачується у вчиненні злочину відкрито, із застосуванням насильства, а крім того обвинуваченому відоме місце перебування потерпілого та місцезнаходження одного із свідків у кримінальному провадженні. Зауважується, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду. Крім того, суд першої інстанції тільки розпочав допит свідків, і не всі свідки наразі є допитаними судом.

Наявність кримінальної історії минулого обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність сталого джерела доходу, синдром залежності від наркотичних засобів, надає підстав прийти до переконання про наявність ризику вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Наразі більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Слід вказати, доводи сторони захисту, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження та оцінювання судом першої інстанції при вирішення питання доцільності продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (як можливість застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із встановленням на тілі обвинуваченого електронних засобів контролю, необхідність допиту потерпілого ОСОБА_9 з метою встановлення фактів незаконного впливу на нього з боку обвинуваченого тощо). Із висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх умотивованими.

Щодо можливості визначення обвинуваченому застави зважаючи на встановлені обставини та особу обвинуваченого, користуючись наданим кримінальним процесуальним законом, а саме п. 1) ч. 4 ст. 183 КПК України, правом не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства (обвинувачення у якому пред`явлене ОСОБА_8 ), колегія суддів вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Отже, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню не підлягає, оскільки є законна та обґрунтована.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.02.2024, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 12 квітня 2024 року, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4