Справа № 196/720/24
№ провадження 1-кп/196/60/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 22 квітня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, РНОКПП-НОМЕР_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного, який не працює, одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно частини 1 ст. 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.

Відповідно до ст.87 Водного кодексу України для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколишніх рослин і тварин встановлюються водоохоронні зони. Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх території здійснюються органами що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель, і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до ст.79 Водного кодексу України річки поділяються на великі, середні та малі.

Відповідно до ст.5 Водного кодексу України річка «Оріль» відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення, і є середньою річкою з площею водозбору 9800 квадратних метрів, довжиною 345 км.

Статтею ст.88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів, для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і засілення), а також садівництво та огородництво.

У порушення вищевказаних вимог законодавства України в листопаді 2023 року (більш точну дату та час вчинення злочину досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , працюючи на посаді тракториста у ФОП ОСОБА_7 , виконував сільськогосподарські роботи на земельних ділянках кадастровий номер :02:006:0048, :02:006:0050,:02:006:0071, :02:006:0073, які розташовані на території Царичанської селищної ради за межами населеного пункту с. Драгівка (Царичанська ОТГ), Дніпровського району Дніпропетровської області.

В цей же день, в листопаді 2023 року (більш точну дату та час вчинення злочину досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , використовуючи сільськогосподарську техніку з метою збільшення посівної площі та отримання додаткового врожаю, маючи корисливий мотив, умисно вийшовши за межі вказаних земельних ділянок, самовільно зайнявши, шляхом дискування (розорювання) та посіву сільськогосподарської культури пшениця, частину земельної ділянки комунальної форми власності Царичанської селищної ради () за кадастровим номером :02:006:0271 загальною площею 0,3519 га, яка знаходиться в водоохоронній зоні русла річки «Оріль».

Вказаними діями ОСОБА_6 Царичанській селищні раді () спричинено шкоду у розмірі 3299,96 грн.

Під час досудового провадження 29 травня 2024 року між начальником Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даних угоди обвинувачений та прокурор дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззаперечно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, при вищевикладених обставинах.

Також сторони узгодили покарання та погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч.2 ст.197-1 КК України у виді обмеження волі на строк два роки із застосуванням положень ст.75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав укладену з обвинуваченим угоду щодо визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, просить її затвердити. Матеріальну шкоду у розмірі 3299,96 грн. обвинувачений відшкодував.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні просить затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості. Наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, йому роз`яснені та зрозумілі, вину у вчиненні кримінального правопорушення при вищевикладених обставинах визнає повністю.

Захисник підтримав укладену угоду, просить її затвердити.

Представник потерпілого ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди, претензій до обвинуваченого не має.

Вирішуючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Також відповідно до положень ч.4 ст.469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Представник потерпілого ОСОБА_8 надала письмову згоду прокурору на укладення угоди між прокурором та обвинуваченим, про що в матеріалах кримінального провадження наявна відповідна заява (а.с. 12).

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у самовільному зайнятті земельної ділянки, вчиненому щодо земель в охоронних зонах, т.б. у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення прокурором та обвинуваченим угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений вперше скоїв кримінальне правопорушення, має на утриманні неповнолітніх дітей.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, а тому угоду слід затвердити та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді двох років обмеження волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, що відповідає обставинам та характеру, тяжкості скоєного злочину, особі обвинуваченого.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_6 не обирався.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374 , 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 травня 2024 року між начальником Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст. 197-1КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, а відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання звільнити з випробуванням строком на один рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Царичанський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1