н/п 1-кс/953/2611/24
"11" квітня 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
Крім того, у порядку виконання ухвали про накладення арешту також просить зобов`язати посадових осіб АТ «Перший український міжнародний банк» надати інформацію про залишок грошових коштів, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 та інших банківських рахунках, відкритих в АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_6 , станом на дату накладення арешту.
Розгляд клопотання про арешт майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий просить проводити без повідомлення власника майна та/або його представників.
Під час подальшого досудового розслідування задокументовано 4 факти незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчинених за попередньою змовою групою осіб у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4
21 грудня 2023 року ОСОБА_6 затримана у порядку ст. 208 КПК України.
21 грудня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18 лютого 2024 року включно.
14 лютого 2024 року постановою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 продовжений строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 21 березня 2024 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_6 до 21 березня 2024 року включно.
05 березня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року продовжений строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до п`яти місяців, а саме - 21 травня 2024 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_6 до 12 травня 2024 року включно.
Під час подальшого досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді здійснений тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні АТ «Перший український міжнародний банк».
Так, за результатами тимчасового доступу встановлено, що 29 липня 2021 року на ім`я ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкритий банківський рахунок № НОМЕР_2 у гривні, до якого відкриті карти № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .
Слідчий зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється у тому числі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій просив клопотання задовольнити.
З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза відчуження на користь третіх осіб майна, яке є об`єктом конфіскації як виду покарання, розгляд вказаного клопотання вважаю за необхідне провести без виклику особи, щодо якої вирішується питання про накладення арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов такого висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
З матеріалів, долучених до клопотання вбачається, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, з конфіскацію майна.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За змістом ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Виходячи із вимог ч. 3 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.
Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років позбавленням волі з конфіскацію майна, з урахуванням положень ч.ч. 5, 10 ст. 170 КПК України необхідно забезпечити його збереження для можливої конфіскації як виду покарання у порядку п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК до прийняття остаточного рішення по справі шляхом накладення арешту.
На переконання слідчого судді, накладення арешту у даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. У цьому контексті слідчий суддя враховує, серед іншого, суспільну небезпеку ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість, ймовірну причетність до їх вчинення особи, яка є власником відповідного майна.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданим і не буде занадто обтяжливим для власника.
Слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на відповідні грошові кошти не є припиненням права власності на них або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.
При цьому під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту майна для третіх осіб.
З урахуванням зазначеного, слідчий суддя приходить до висновку, що накладення арешту на даному етапі досудового розслідування у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження і переслідує легітимну мету.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнають власники майна, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у їх право власності.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, а від так клопотання прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
Зобов`язати уповноважену особу АТ «Перший український міжнародний банк» надати слідчому або прокурору, які здійснили оголошення ухвали про арешт, довідку про залишок грошових коштів, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 та інших банківських рахунках, відкритих в АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_6 на момент оголошення ухвали слідчого судді.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1