1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5886/21 1-кп/335/144/2024
29 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив відвід головуючому у справі судді ОСОБА_1 , посилаючись на те, що головуючий у справі порушує ст. 11 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, не призначає перекладача з арабської мови, постановлює ухвали, які не підлягають оскарженню, що на його думку є порушенням права на апеляційне оскарження, а також багато інших грубих порушень чинного законодавства в даному провадженні. Крім цього, головуючий у справі на протязі тривалого часу безпідставно продовжує запобіжний захід стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою без жодних на те вагомих причин, керуючись власними амбіціями та упередженим ставленням до обвинуваченого.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заяву про відвід підтримали, поклавшись на обставини викладені у заяві.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення заяви про відвід судді, просив залишити заяву про відвід без розгляду. Повторно заявлений відвід судді має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.
Потерпілий та його представник заперечували проти задоволення заяви про відвід головуючому судді.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_6 з дня надходження кримінального провадження до суду було заявлено шість відводів головуючому у справі судді ОСОБА_1 .
Зокрема, 09.02.2022 року заяву про відвід судді обґрунтував тим, що має сумніви у неупередженості судді, оскільки вона під час розгляду кримінального провадження постійно приймає сторону прокурора. Крім того, суддя всупереч його клопотанню, дозволила перекладачу здійснювати стислий, а не повний переклад під час судових засідань. Також суддя не надала йому час для ознайомлення з клопотанням прокурора, що порушило його право на захист. Судові засідання постійно відкладаються, справа фактично не розглядається
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 року у задоволенні заяв обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 було відмовлено.
Заяву про відвід судді від 09.06.2022 року обґрунтував тим, що дане кримінальне провадження розглядається судом в режимі відеоконференції, під час чого він погано бачить і чує учасників справи. Кримінальне провадження розглядається вже рік, однак останнім часом не розглядається по суті, а суддя лише вирішує питання щодо утримання його під вартою. З 16.04.2022 він перебуває під вартою у місцях попереднього ув`язнення в місті Дніпро. Не бажає брати участь в режимі відеоконференції. Суддею порушується його право на захист, а також не направляються йому копії ухвалених процесуальних рішень.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2022 року у задоволенні заяв обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 було відмовлено.
Заяву про відвід судді від 20.07.2023 року обґрунтував тим, що суддя ОСОБА_1 порушує його право на захист тим, що не надає йому перекладача з арабської мови. Також, вказав, що в деяких судових засідання не було жодного перекладача як то з арабської мови, так і з російської мови.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2023 року у задоволенні заяв обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 було відмовлено.
05.10.2023 року обвинувачений заяву про відвід судді обґрунтував тим, що суддя порушує його право на захист, а саме не ознайомила його з матеріалами кримінального провадження за його клопотаннями.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2023 року у задоволенні заяв обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 було відмовлено.
Заяву про відвід судді від 02.11.2023 року обґрунтував тим, що суддя порушує його права, а саме на ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження за його клопотаннями, при ознайомленні з матеріалами справи йому не надаються послуги перекладача, суддя встановила йому графік ознайомлення з матеріалами справи, чим довела його до нервового зриву.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2023 року у задоволенні заяв обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 було відмовлено.
26.12.2023 року обвинувачений заяву про відвід судді обґрунтував тим, що суддя ОСОБА_1 не справедлива, оскільки не задовольняє його клопотання, які він подає у ході розгляду кримінального провадження, при цьому клопотання прокурора задовольняє. Крім того, відносно прокурора наявне кримінальне провадження, а відтак він не має права приймати участь у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , проте, суддя відмовила у задоволенні відводу прокурора.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2023 року у задоволенні заяв обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 було відмовлено.
Що стосується заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 від 29.02.2024 року, суд зазначає наступне.
У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.
Згідно з частинами першою та другою статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК).
Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Заявлений обвинуваченим ОСОБА_6 відвід судді ОСОБА_1 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК.
Більшість вказаних заявником доводів заявленого відводу обвинуваченого ґрунтуються винятково на його незгоді із ухвалами суду про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно нього, про залишення без задоволення відводів прокурору, а також ухвал суду про відмову у задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника, зокрема призначення експертизи, призначення іншого перекладача.
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.
Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.
Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.
Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.
Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).
В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.
Крім цього, суд звертає увагу, що чинним КПК України чітко передбачено постановлення суддею ухвал без виходу до нарадчої кімнати в усній формі.
Водночас, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК).
Отже, оскільки у даному кримінальному провадженні вже було неодноразово заявлені відводи судді ОСОБА_1 , то заявлений 29.02.2024 року у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 відвід судді ОСОБА_1 , суддя оцінює як повторно заявлений відвід.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.
Положення ч. 4 ст. 81 КПК України не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.
Щодо наявності підстав для висновку про зловживання стороною захисту правом на відвід.
Кримінальний процесуальний кодекс України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).
У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.
Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.
Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).
На переконання судді заявлені стороною захисту, зокрема обвинуваченим підстави для відводу є тотожними та зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, ухваленими під час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово вже заявляв відводи судді ОСОБА_1 , отже наявні ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.
Зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.
Враховуючи положення ч. 4 ст. 81 КПК України, а також те, що судовий розгляд здійснюється суддею ОСОБА_1 , саме суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7, 75, 76, 80-82, 369-372, 376 КПК України, суд,
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1