ВИРОК

Іменем України

29 березня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя,з середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за мобілізацією ,солдата військової частини НОМЕР_1 ,який перебував на посаді бойового медика 3-го взводу оперативного призначення (на бронеавтомобілях)2-го батальйону оперативного призначення, раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.5 Кримінального кодексу України, -

Встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 НГУ від 25.02.2022 за № 43 солдата ОСОБА_4 з 25.02.2022 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення. Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 обіймав посаду бойового медика 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 2-го батальйону оперативного призначення.

Відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. З, 9, 11, 16, 58, 59, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 , 02.07.2022, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_2 НГУ на території АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 НГУ не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 НГУ (місця служби) до 28.07.2022, а саме до моменту повернення в розташування військової частини (місця служби).

Таким чином, 02.07.2022 солдат ОСОБА_4 , умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_2 НГУ на території Пологівського району Запорізької області та до 28.07.2022 обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснив, за наявності реальної можливості для цього.

В подальшому, 28 липня 2022 року солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 НГУ на території Комунарського району м. Запоріжжя і приступив до виконання своїх службових обов`язків, тим самим солдат ОСОБА_4 закінчив вчинення кримінального правопорушення.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) ,передбачене ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду надійшла угода про визнання винуватості від 21.02.2024 року, укладена між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 ,повністю беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні за обставин,викладених в обвинувальному акті.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання за ст.407 ч.5 КК України із застосуванням ст.69 КК України та призначення останньому покарання більш м`якого виду,ніж передбачено санкцією статті 407 ч.5 КК України,у виді арешту строком на 6 місяців та з відбуванням покарання обвинуваченим ОСОБА_4 ,який є військовослужбовцем,відповідно до ст.60 КК України на гауптвахті.

Прокурор вважає,що угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону та може бути затверджена судом.

У судовому засіданні обвинувачений вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.4 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України, які були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

Захисник не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості,яка відповідає інтересам її підзахисного та прав останнього не порушує.

На підставі пояснень учасників процесу, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням,наслідки укладення та затвердження угоди, передбаченої статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судові витрати відсутні.

Речові докази не долучались.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався,клопотань про його обрання до набрання вироком законної сили прокурором не заявлено.

Керуючись ст. ст.314,373,374,468-475,615 Кримінального процесуального кодексу України,суд-

Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.5 Кримінального кодексу України.

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 лютого 2024 року, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 покарання по ст.407 ч.5 КК України із застосуванням ст.69,60 КК України у виді арешту строком на 6(шість)місяців з відбуванням покарання на гауптвахті.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення,обвинуваченим,який тримається під вартою-у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку, визначені ч.1 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1