ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4956/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/59/24 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: закриття кримінального провадження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю заявника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача СД ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 27 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

21.11.2023 року ОСОБА_6 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила скасувати постанову дізнача СД ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

В обґрунтування скарги зазначала, що вона не мешкає в гуртожитку, а їй нараховують до сплати надмірні комунальні послуги.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчий суддя не надав належної оцінки матеріалам кримінального провадження та не звернув уваги на те, що протягом 2017 2022 років їй нараховують у 1,5 рази більше комунальних послуг та у 2022 році вона не проживала у гуртожитку, втім, їй було нараховано комунальні послуги. Дізнавачем, на її думку, здійснено неповноту досудового розслідування.

Також, ОСОБА_6 подала додаткові пояснення та клопотання до апеляційної скарги, в яких зазначає, що дізнавачем не вірно було встановлено законність її проживання у гуртожитку та просить надати дізнавачу вказівку провести перерахунок комунальних послуг за 2022 рік.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала та надала пояснення відповідно до яких вважає, що органом досудового розслідування не вірно було кваліфіковано кримінальне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_6 на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 слідчий суддя мотивував таке рішення тим, що постанова дізнавача відповідає вимогам ст.2, ч.1,2 ст.9, ст.91-94, ч.1 ст.284 КПК України, оскільки під час досудового розслідування було встановлено фактичні обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження та встановлена відсутність складу кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

З таким висновком ухвали слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого рішення.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосується цього провадження у сукупності.

Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження згідно з положеннями ст.110 КПК України має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи.

Під слідчою (розшуковою) дією, відповідно до вимог, зазначених в ст. 223 КПК України, слід розуміти передбачений Кримінальним процесуальним кодексом захід, який застосовується компетентними особами для збирання, дослідження, оцінки та використання доказів під час конкретного кримінального провадження. Вони мають пізнавальний і водночас процесуальний характер та розшукову спрямованість, сутність якої полягає у намаганні процесуальної особи розшукати й належним чином зафіксувати у відповідних процесуальних джерелах фактичні дані, що мають значення для кримінального провадження. Не менш важливою метою слідчих (розшукових) дій є перевірка раніше отриманих у кримінальному провадженні доказів або інших встановлених фактів.

Дізнання чи досудове розслідування в усякому разі визнаються однобічними і неповними, в разі, якщо не були допитані певні особи, не були витребувані і досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи або, якщо необхідність дослідження тієї чи іншої обставини випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді .

При цьому слід врахувати, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина перша статті 84 КПК). Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина друга статті 84 КПК).

Чинним КПК України встановлений процесуальний порядок, форма та певна послідовність дій при прийнятті кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій.

Законодавцем у ст. 91 КПК України викладено перелік обставин, що відносяться до предмета доказування у кримінальному провадженні, як сукупності фактів і обставин об`єктивної дійсності, що мають матеріально-правове, цивільно-правове, кримінальне процесуальне значення та є необхідними і достатніми фактичними обставинами для вирішення кримінального провадження по суті. Аналіз змісту зазначеної статті вказує на те, що в ній йдеться про обставини, які вказують на наявність або відсутність у досліджуваному діянні складу злочину, що впливають на визначення міри покарання чи звільнення від кримінальної відповідальності або є підставами для закриття кримінального провадження.

Після виконання вимог ст. 91 КПК України щодо встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, досудове розслідування визнається закінченим, тобто, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих (розшукових) дій або негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів, коли жодна з версій, які виникли, не залишилась неперевіреною.

Однією з форм закінчення досудового розслідування, зокрема, є закриття кримінального провадження. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що слідчий, відповідно вимог ч.5 ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства і не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування для його закінчення, але, вони повинні бути достатніми для прийняття вмотивованого рішення, яке буде відповідати вимогам ст. ст. 110 та 284 КПК України.

Як убачається з системного аналізу наданих матеріалів кримінального провадження, 30 квітня 2021 року до ВП №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_6 , яка мещкає за адресою: АДРЕСА_1 , щодо хуліганських дій її сусідів.

За даним фактом СД ВП №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області було розпочато досудове розслідування у кримінальному в провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

В подальшому постановою слідчого СД ВП №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Тобто, для правильної кваліфікації злочинних дій особи необхідно ретельно проаналізувати склад вчиненого злочину і виявити його елементи та всі обставини кримінального провадження.

Крім того, за усталеною судовою практикою дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. При цьому за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Отже, зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається, виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, фактичною підставою для внесення відомостей до ЄРДР за кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст. 296 КК України, стала заява ОСОБА_6 , відповідно до якої вона просила прийняти заходи відносно сусідів, які поводять себе неправомірно та неприязні стосунки між ними склались через те, що сусіди користуються комунальними послугами, які вона повинна оплачувати.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та висновками, наведеними в постанові дізнавача про закриття кримінального провадження з підстав відсутністю суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, оскільки при проведенні досудового розслідування були ретельно перевірені фактичні обставини даного провадження, при цьому дізнавачем були проведені перевірки можливих версій та встановлені обставини, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їм надано належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності, та відповідно до ст.284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Також, колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про те, що ОСОБА_6 в обгрунтування скарги зазначила, що вона не мешкала в гуртожитку у 2022 році, а їй нараховують до сплати комунальні послуги, на підтвердження чого надає розрахунки нарахування комунальних послуг, однак заявником не доведено, яким чином неправомірне, на її думку, нарахування витрат за комунальні послуги стосується хуліганських, як стверджує заявник, дій її сусідів

За таких обставин, неповнота проведеного досудового розслідування дізнавачем, на яку посилається ОСОБА_6 , не знайшли свого підтвердження під час розгляду скарги, як в суді першої інстанції, так і під час розгляду в апеляційній інстанції.

Вивчені під час судового розгляду матеріали не дають колегії суддів підстав вважати, що під час дізнання допущено формалізм або неповноту досудового розслідування у встановленні всіх обставин, які мали відношення до відносин ОСОБА_6 та її сусідів та нарахування їй комунальних платежів.

Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не вірно було обрано кваліфікацію кримінального правопорушення є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження відомості до ЄРДР за ч.1 ст.296 КК України були внесені на підставі заяви ОСОБА_6 від 30.04.2021 року в якій вона посилалась на те, що у неї з сусідами виникли неприязні стосунки на підставі оплати комунальних послуг, оскільки вона сплачує комунальні послуги якими користуються сусіди.

При цьому, колегія суддів враховує, що дізнавач, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, відповідно до вимог ч.5 ст.40 КПК України, а тому ні заявник, ні потерпілий, ні слідчий суддя не уповноважені спрямовувати хід досудового розслідування, зокрема, шляхом нав`язування слідчому та прокурору саме тієї кваліфікації кримінального правопорушення, яка є бажаною для них, чи яку вони вважають правильною.

Колегія суддів роз`яснює ОСОБА_6 , що вона не позбавлена можливості звернутись з заявою про кримінальне правопорушення щодо шахрайських дій при нарахуванні їй комунальних послуг.

Одночасно, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не наведено інших переконливих доводів, які б стверджували б про те, що шляхом проведення додаткових слідчих дій, про які апелянтом не зазначено, будуть встановлені достатні дані, які б унеможливлювали закриття кримінального провадження. За таких обставин посилання у скарзі на неповноту досудового розслідування, фактично як на єдину підставу для скасування оскаржуваного рішення, є неспроможним. Зібраним даним в оскаржуваній постанові надано належну правову оцінку як окремо, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача СД ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 27 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4