Справа № 752/8094/24
Провадження №: 1-кп/752/1724/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2024 рокум. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000278 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Маяк, Бериславського району, Херсонської області, громадянина України, військовослужбовця, учасника бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений (цивільний шлюб), має малолітню дитину 2021 року народження, раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено та який триває.

15.11.2021 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №192-РС ОСОБА_3 прийнято на військову службу за контрактом.

На підставі наказу Генерального штабу ЗСУ (по особовому складу) від 22.11.2023 року № 693-РС ОСОБА_3 переведено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до припису військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2023 року № 938/п сержант ОСОБА_5 повинен був вибути з міста Миколаєва 26.12.2023 року та до 00 год. 00 хв. 28.12.2023 року прибути до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

В подальшому ОСОБА_3 , будучи сержантом військовослужбовцем військової служби за контрактом, умисно з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 29.12.2023 року без поважних причин не прибув для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 14.01.2024 року, коли останній, розуміючи протиправність своїх дій, з`явився для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин визнав повністю та підтвердив, що дійсно повинен був з м. Миколєва прибути до в/ч НОМЕР_3 , яка знаходиться в м. Києві до 00 год. 00 хв. 28.12.2023 року, але з 29.12.2023 року до військової частини не прибув, оскільки не мав грошових коштів. Його було виведено поза штат через отримані поранення, заробітню плату не отримував, спершу зміг виїхати до місця свого проживання, там взявши кошти в борг самостійно прибув до м. Києва. Розуміє, що вчинив неправильно, проте не мав вибору. Захищає України з 2014 року, надалі бажає здійснювати захист України, вважає, що принесе більше користі на віні, ніж в тюрмі. У вчиненому кається, зробив невірно, все усвідомив та критично ставиться до вчинених ним дій.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, зокрема, і той факт, що обвинувачений добровільно прибув до військової частини та надалі проходить і бажає проходити війсськову службу з метою захисту України, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, раніше не судимий, до адміністратвиної відповідальності не приятягувався, за місцем служби характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв"язки, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, має поранення та погіршення стану здоров"я внаслідок участі в бойових діях при захисті держави, має постійне місце реєстрації та проживання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, визнання вини, з`явлення зі зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини, є учасником бойових дій, збіг тяжких матеріальних обставин, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Разом з тим, враховуючи обставини вчинення злочину, зокрема, факт прибуття на службу добровільно та проходження служби в подальшому без жодних нарікань з боку керівництва військової частини, дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він, молодого віку, раніше не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, стан його здоров"я, позитивні характеристики за місцем військової служби, наявність ряду обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки винного, а саме: щире каяття, яке проявилось у прийнятті рішення більше не вчиняти кримінальні правопорушення, визнанні вини, що проявилось в осуді вчиненого, з`явлення зі зізнанням до місця несення служби, активне сприяння розкриттю злочину, наявність статуту учасника бойових дій, наявність на утриманні малолітньої дитини, збіг тяжких матеріальних обставин, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд враховує той факт, що на законодавчому рівні до злочинів, передбачених, зокрема ч. 5 ст. 407 КК України, не застосовується норми ст. 75, 76 КК України. Разом з цим, покарання має на меті не тільки кару, і, крім вказаних вище даних щодо обставин вчиненого злочину та особи обвинуваченого, зокрема, ряду обставин, що пом"якшують покарання особи, суд також бере до уваги той факт, що наразі держава Україна опинилась в найбільш складних умовах через повномасштабне вторгнення країни-агресора та потребує захисту з боку військовослужбовців, зокрема, і тих, що мають бойовий досвід та бажають боринити державу, і вважає за недоцільне та безпідставне призначати ОСОБА_3 , який є досвідченим військовослужбовцем, який проходить надалі та бажає надалі проходити військову службу та захищати Україну, покарання у виді реального відбування позбавлення волі. Із врахуванням принципу індивідуалізації покарання, мети покарання та пріорітету захисту держави (ст. 17 Конституції України) на сьогоднішній день, вважаю, що застосування до ОСОБА_3 вимог ст.ст. 75, 76 КК України буде відповідати принципу верховенсту права, передбаченого ст. 8 КПК України, який є пріорітетнішим щодо інших принципів, визначених ст. 7 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п?ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за військовослужбовцем ОСОБА_3 , звільненим від відбування покарання з випробуванням, на підставі ч. 4 ст. 76 КК України здійснювати командиром військової частини, в якій ОСОБА_3 проходить військову службу.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1