Провадження № 1-кп/369/270/24
В И Р О К

іменем України

01.02.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005336 від 26.12.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, який має повну середню освіту, не одружений, раніше не судимий,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, який має повну середню освіту, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий вироком від 26.07.2016 року Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України - з іспитовим строком 1 (один) рік, звільнений від відбування призначеного покарання ухвалою від 23.08.2017 року Києво-Святошинського районного суду Київської області,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:

У період часу з 23.12.2016 по 25.12.2016 рік (точної дати та часу не встановлено), ОСОБА_15 , діючи спільно та за попередньою змовою із ОСОБА_16 , який на момент вчинення кримінального правопорушення мав судимість за вироком від 26.07.2016 року Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, тому діяв повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на території машинно-технологічного формування № 2 сільськогосподарського кооперативу «Білогородка», розташованого за адресою по вул. Шевченка (без номеру) у селі Білогородка Бучанського району Київської області, шляхом пошкодження даху проникли в середину приміщення складу, яким на підставі договору оренди № 32-ХІІ користувався ОСОБА_8 , звідки таємно викрали належне останньому майно: два металеві кутники (35х35мм) довжиною 1,5 м вагою 5 кг., шість металевих труб діаметром 70 мм довжиною кожна близько 1 м, три електричні кусачки, металевий стіл вагою близько 25 кг. кустарного виробництва, секційний стелаж з металевого кутника вагою близько 30 кг. кустарного виробництва, металеву дугу (трубу) до тачки вагою 30 кг., бачок для палива об`єм 20 літрів вагою близько 12 кг., три навісних замки до дверей, повітряний тормозний ресивер від автомобіля марки «ЗІЛ 130», металевий виріб із кутника 50х50 мм вагою 5 кг., стартер від автомобіля «ВАЗ 2105», генератор від автомобіля марки «ВАЗ 2105», блок щеплення та гальма від автомобіля марки «ВАЗ 2105», з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди у розмірі 5247,81 грн. (висновок експерта № 3215/19 від 23.09.2019 року).

Обвинувачений ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він разом з товаришем ОСОБА_18 вдень йшли по території МТФ № 2, який знаходиться по сусідству із місцем проживання ОСОБА_19 , гуляли неогородженою територією, зайшли у сарайне приміщення через незачинені двері, звідти винесли метал, який хотіли здати і отримати кошти. Коли повертались, то зупинився автомобіль, вийшли потерпілий та його зять, почали галасувати, вони злякались, кинули тачку з металом і втекли.

Обвинувачений ОСОБА_20 доповнив показання ОСОБА_12 , що він не знав, кому належить приміщення, потерпілого ніколи поблизу цього приміщення не бачив, побачили, що там відкрито, тому і зайшли.

Про вчинене обвинувачені шкодували, щирого каяття не виявили.

Потерпілий ОСОБА_21 суду повідомив, що приміщення в АДРЕСА_1 він орендував під автомайстерню, там зберігав різне обладнання, а ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залізли у це приміщення через дах і вкрали належне йому майно. Потерпілий звинувачував ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , що вони винеси набагато більше майна, ніж те, з яким їх заскочили 25.12.2016 року, тому звернувся з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, та просив стягнути з обвинувачених на свою користь по від 96252 грн. завданої матеріальної шкоди та по від 100000 грн. моральної шкоди (а.с. 77, 225-226).

З досліджених судом документів з`ясовано, що відомості до ЄРДР за ст. 185 КК України були внесені 26.12.2016 року за заявою ОСОБА_8 про те, що 25.12.2016 року близько 14 години він виявив, що невстановлені особи з його підсобного приміщенні по АДРЕСА_1 викрали належний йому металобрухт (а.с. 79-82, 93).

Місце події було оглянуто 25.12.2016 року слідчим за участю двох понятих та потерпілого. Під час огляду з`ясовано, що приміщення по АДРЕСА_1 являє собою одноповерхову будівлю, схожу на покинуту, двері до будівлі відчинені, шиферний дах має пошкодження (а.с. 99-104). Також 25.12.2016 року слідчим у присутності понятих та спеціаліста була оглянута тачка, покинута ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , металобрухт в тачку покладений у мішку (а.с. 105-106), оглянутий металобрухт постановою слідчого від 26.12.2016 року визнаний речовим доказом (а.с. 107-108), тачка та металобрухт повернуті потерпілому ОСОБА_8 12.01.2017 року (а.с. 109).

Отже, допитавши обвинувачених, потерпілого, дослідивши письмові докази, суд робить висновок, що вина обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у пред`явленому обвинуваченні доведена, тому кваліфікує дії ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в сховище, та дії ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в сховище.

Оскільки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 були виявлені потерпілим неподалік місця крадіжки, тікали, а отже розуміли, що майно, яке вони забрали з сарайного приміщення, має власника, тому сумнівів в тому, що обвинувачені вчинили крадіжку майна ОСОБА_8 , у суду не виникає, також суд впевнений, що обвинувачені проникли до приміщення через дах, оскільки пошкодження даху були зафіксовані при огляді місця події.

При призначенні покарання суд враховує, що кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обвинувачений ОСОБА_12 на момент направлення обвинувального акту до суду у цьому кримінальному провадженні був звільнений від покарання за попереднім вироком (а.с. 167, 185-187, 189), за місцем проживання має посередні характеристики (а.с. 168), одружений (а.с. 42), на його утримання перебуває малолітній син ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 41), обвинувачений ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с. 177), за місцем проживання має посередні характеристики (а.с. 178).

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, або відповідно до ст. 67 КК України його обтяжують судом не встановлено.

Отже, враховуючи встановлені обставини, доводи прокурора, потерпілого, його представника та захисника, суд вважає, що обвинувачені за ч. 3 ст. 185 КК України заслуговують на покарання - позбавлення волі з іспитовим строком з огляду на молодий вік та можливість виправитися без ізоляції від суспільства в умовах контролю поведінки уповноваженим органом з питань пробації.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ч. 9 ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирішуючи питання про заявлений потерпілим ОСОБА_8 позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, суд висновує, що матеріальна шкода ОСОБА_8 відшкодована, оскільки все, що в нього вкрали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зазначене в обвинувальному акті та було повернуто потерпілому, викрадення іншого майна, вартість якого потерпілий просить стягнути на свою користь, не ставиться в провину обвинуваченим, тому у відшкодуванні 96252 грн. матеріальної шкоди суд відмовляє, вимоги про стягнення моральної шкоди суд задовольняє частково - по 1000 грн. з кожного обвинуваченого, оскільки саме така сума відповідає аморальності їхнього вчинку та є помірною для виплати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутні, на користь ОСОБА_8 , який мешкає в АДРЕСА_4 (одну тисячу) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_3 та проживає в АДРЕСА_1 , дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутні, на користь ОСОБА_8 , який мешкає в АДРЕСА_4 (одну тисячу) грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Речові докази у справі - повернутий потерпілому ОСОБА_8 металобрухт, залишити у його користуванні.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області потягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_29