Справа № 734/951/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/509/24
Категорія - ч.1 ст. 249 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Козелецьким районним судом Чернігівської області, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000282 від 30 серпня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 березня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселівка Теплицького району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 249 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, якщо не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3 786 грн. 40 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Остерської міської ради 102 573 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом риби.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 30 серпня 2023 року, близько 14 години, маючи на меті протиправний умисел на зайняття рибним добувним промислом, перебуваючи на озері, розташованому неподалік АДРЕСА_2 (орієнтовні координати 51.02118 30.90203), діючи на порушенням вимог ст.ст. 12, 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 52, 63 Закону України «Про тваринний світ», ст. 20 Закону України «Про Червону книгу України», підпункту 1 пункту 2 розділу III, підпунктів 1, 9 пункту 1 розділу IV та підпунктів 3, 11 пункту 5 розділу IV Правил любительського і спортивного рибальства затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 № 700, за допомогою забороненого знаряддя лову, без належних документів та дозволу на вилов водних біоресурсів, діючи умисно, з корисливих мотивів, здійснив незаконне добування (вилов) водних біоресурсів - риби видів: плітка звичайна - 38 шт., щука звичайна - 1 шт., окунь звичайний - 12 шт., плоскирка - 1 шт., йорж носар - 1 шт., чим, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-23/10771-ФХЕД від 22.02.2024, завдав істотну екологічну шкоду навколишньому природному середовищу (державі) на загальну суму 102 573 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 , просить вирок суду змінити через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, мотивуючи тим, що згідно ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку, а тому з урахуванням санкції ч. 1 ст. 249 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

При ухваленні вироку і призначенні покарання, суд не взяв до уваги, що обвинуваченому ОСОБА_6 виповнився 61 рік, тобто він досяг пенсійного віку, що унеможливлювало призначення йому покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ст. 51 КК України, покарання у виді штрафу є менш суворим, ніж покарання у виді обмеження волі, а тому неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність може бути виправлене шляхом зміни вироку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у висновку Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який щиро каявся і повідомляв, що він хоча і досяг пенсійного віку, проте не отримує пенсії через недостатній страховий стаж, проживає разом із дружиною, старшою від нього на шість років, за рахунок ведення підсобного господарства, як сума шкоди, яку його зобов`язав суд відшкодувати, так і штраф, який пропонує прокурор, є непомірно високими, з огляду на його вік, стан здоров`я та відсутність заощаджень, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотної шкоди навколишньому природному середовищу, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, які учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому колегію суддів не перевіряються.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ст.ст. 381-382 КПК України в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Положення ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначають вік пенсіонера, відповідно до яких особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на 21 березня 2024 рок (день постановлення вироку) йому вже виповнився 61 рік, отже він є особою, яка досягла пенсійного віку, у зв`язку з чим суд не мав законних підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, як про це слушно зауважив прокурор.

Відповідно до ст. 51 КК України покарання у виді штрафу є менш суворим ніж покарання у виді обмеження волі.

При цьому, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду зміна покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого (постанова від 07 грудня 2021 року в справі №617/7756/20).

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України віднесене до кримінальних проступків, відомості про особу обвинуваченого, який досяг пенсійного віку, проте пенсію не отримує, за наявності пом`якшуючих покарання обставин та за відсутності обставин, які б його обтяжували, вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

За правилами ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на обставини справи, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, коли обвинувачений як особа похилого віку не має роботи, пенсії, засобів до існування, змушений працювати на різних роботах, пов`язаних з фізичною працею, щоб прогодувати свою родину, свою винуватість повністю визнав, розкаявся, раніше ніколи до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, не має негативних звичок, за місцем реєстрації та проживання характеризується з позитивного боку, а тому колегія суддів вважає призначити йому штраф нижчий від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 249 КК України, у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що буде співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню та не буде непомірним для особи обвинуваченого та є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 249 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11