ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1071/24 Справа № 199/3539/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі-ЄРДР) за № 0000584 від 03.052024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна -адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року клопотання слідчого ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000584 від 03.052024 задоволено частково. Накладено арешт на майно: ключі від транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі TRANSPORTER, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; автомобіль білого кольору марки VOLKSWAGEN моделі TRANSPORTER р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , шляхом заборони здійснення будь яких реєстраційних дій у відповідних державних реєстрах щодо розпорядження вказаним транспортним засобом.

Слідчим суддею відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в частині позбавлення права на користування автомобілем марки VOLKSWAGEN моделі TRANSPORTER р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключами від нього та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя, зазначив, вказаний транспортний засіб відповідає критеріям ст. 98 Кримінального процесуального Кодексу (далі КПК) є об`єктом кримінального правопорушення та може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчим суддею зазначено, що докази існування обставини, які підтверджують, що заборона користування майном призведе до приховування, пошкодження, використання, перетворення, пересування слідчим не подані, у зв`язку з чим клопотання в частині заборони або обмеження користування транспортним засобом не задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року скасувати та постановити нову, якою повністю задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на зазначене майно з позбавленням права на розпорядження та користування речами, забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій у відповідних державних реєстрах щодо зазначеного транспортного засобу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд не надав належної правової оцінки, що у даному кримінальному провадженні є достатні підстави вважати, що незастосування до вилученого майна (автомобіля, свідоцтва і ключів) арешту у виді заборони користування, відчуження та розпорядження призведе до втрати цього майна. Зауважує, що траспортний засіб є предметом кримінального правопорушення та об`єктом злочинного посягання, тому з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення та запобігання заявленим ризикам арешт майна є необхідним. Вказує, що слідчим суддею проведено судовий розгляд без участі прокурора, що слугувало порушення доступу сторони обвинувачення до правосуддя, оскільки саме прокурор погоджує клопотання слідчого та представляє інтереси держави в суді, тому посилання в ухвалі суду на те, що слідчий відмовився від арешту в частині заборони користування є неприпустимим.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав.

Власник майна ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін. Зазначили, що на законний підставах ОСОБА_7 придбала транспортний засіб, а обмеження у праві користування буде значно погіршувати становище законного власника автомобіля.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Вказаних вимог закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про накладання арешту дотримано.

З наданих матеріалів вбачається, що у провадженні ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №00000584 від 03.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05 вересня 2023 року невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 Д незаконно заволоділа транспортним засобом VOLKSWAGEN моделі TRANSPORTER, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 (а. с. 4).

06.05.2024 слідчим винесено постанову про визнання вказаного транспортного засобу, ключів від автомобіля та свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 речовими доказами (а. с. 22-23).

Того ж дня слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладання арешту на вказаний транспортний засіб, ключі та свідоцтво про реєстрацію.В обґрунтування своїх вимог слідчий зазначив, що вказаний транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення, отже відповідає вимогам ст. 98 КПК та має доказове значення у даному кримінальному провадженні, тому з метою збереження речового доказу вважав за необхідне накласти арешт.

Слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання та накладаючи арешт на вказане майно, дотримуючись вимог ст. 132, 170 КПК надав належну правову оцінку клопотанню у контексті відповідності його вимогам процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що транспортний засіб, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію відповідають критеріям речового доказу відповідно до ст. 98 КПК, так як були безпосереднім предметом (об`єктом) протиправного посягання, так як згідно показань ОСОБА_10 саме цей автомобіль, яким він володів та користувався з правом розпорядження на підставі довіреності №7-225 від 11.09.2023 (а. с. 10), було незаконно відчужено невстановленими особами. Колегія суддів зауважує, що вказаний траснпортний засіб, як матеріальний об`єкт може бути доказом конкретних фактів чи обставин, що встановлюються у межах кримінального провадження.

Апеляційні доводи прокурора щодо необхідності накладання арешту шляхом заборони користування транспортним засобом, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_10 на підставі довіреності виданої 11.09.2023 гр. ОСОБА_11 з правом на експлуатацію та розпорядження, володів транспортним засобом VOLKSWAGEN моделі TRANSPORTER, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . Згідно пояснень ОСОБА_10 11-12 липня 2024 разом з Саміром приїхав у м. Дніпро, де зустрівся з потенційним покупцем автомобіля, однак переоформити автомобіль в той день не виявилось за можливе, тому авто залишилось у покупця, доки ОСОБА_10 повернеться до м. Дніпра для оформлення довіреності/договору у нотаріуса. Протягом тривалого часу, Самір відкладав зустріч з ОСОБА_10 , тоді останній через програму Авто Номера України дізнався, що його автомобіль перереєстровано на нового власника через ТСЦ МВС 1249 та видано новий д.н.з. НОМЕР_4 (а. с. 5-6).

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 власником транспортного засобу VOLKSWAGEN моделі TRANSPORTER, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , на даний час є ОСОБА_7 . Так, свідок ОСОБА_12 , який є чоловіком ОСОБА_7 , під час допиту зазначив, що на сайті OLX знайшов оголошення про продаж вказаного транспортного засобу, після чого зустрівся з продавцем, який на підтвердження права власності авто надав технічний паспорт виписаний на його ім`я, після чого за суму у розмірі 7000 доларів США, ОСОБА_12 придбав авто та здійснив реєстрацію у сервісному центрі на ім`я дружини ОСОБА_7 (а. с. 15-16).

З викладений фактичних обставин вбачається, що ОСОБА_7 покладаючись на добросовісність дій продавця транспортного засобу, законним шляхом набула своє майно, тобто є добросовісним набувачем у розумінні ст. 388 Цивільного Кодексу України (далі- ЦК).

Так, добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання та правомірності попередніх правочинів власників майна, а може діяти, покладаючись на офіційні відомості зазначені в державних реєстрах, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у їх достовірності. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20).

Враховуючи, що в наданих матеріалах відсутні дані щодо недобросовісних чи протиправних дій ОСОБА_7 щодо набуття права власності на автомобіль та відповідні докази не надані прокурором, тому позбавлення права користування останньої транспортним засобом є неприйнятним та покладає на неї індивідуальний і надмірний тягар.

Крім того, слідчим у клопотанні та прокурором в апеляційній скарзі, не наведено аргументів та доказів про те, що транспортний засіб VOLKSWAGEN моделі TRANSPORTER, р/н НОМЕР_1 , зберіг на собі будь-які сліди злочину, та є необхідним для проведення експертиз та інших слідчих дій тощо.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що накладання арешту шляхом заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо розпорядження вказаним транспортним засобом забезпечить потреби органу досудового розслідування для проведення низки слідчих розшукових дій та сприятиме збереженню речового доказу.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчим суддею дотримано принципу справедливого балансу та співмірності у обмеженні прав власника/користувача, так як право користування транспортним засобом не обмежено, а заборона розпорядження та відчуження майна на даній стадії досудового розслідування є виправданою, оскільки кримінальне провадження перебуває на початковій стадії збору доказів та проведення слідчих розшукових дій.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу органу досудового розслідування на те, що після забезпечення потреб досудового розслідування та проведення відповідних експертних досліджень речові докази повинні бути якнайшвидше повернуті законним власникам майна.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000584 від 03.052024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4