Справа № 481/1978/23
Провадж.№ 1-кс/481/204/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024 року м. Новий Буг

Слідчий суддя Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 розглянувши клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0000567 від 12 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту на мотоблок «KENTAVR» моделі МБ 2012Д-4, серійний номер НОМЕР_1 (силового агрегату з дизельним двигуном, до якого приєднаний причеп з металевими бортами без номерного знаку).

Подане клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 20.11.2023р. у справі №481/1978/23 провадження №1-кс/481/806/2024 за клопотанням прокурора Новобузького відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_4 було накладено арешт на майно, яке було вилучене по кримінальному провадженню №0000567 від 12.11.2023р. із правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 246 КК України, серед якого належний йому мотоблок «KENTAVR» моделі МБ 2012Д-4, серійний номер НОМЕР_1 (силового агрегату з дизельним двигуном , до якого приєднаний причеп з металевими бортами).

При цьому зазначає, що за змістом ухвали слідчого судді, арешт накладено на таке майно: 1) на фрагменти свіжоспиляних дерев у кількості 15 шт. зі слідами дії механічного предмету на поверхні деревини у місцях їх відокремлення; 2) на бензопилу в зборі з шиною та ланцюгом в корпусі синього кольору з явними ознаками використання та залишками стружки, які залишено на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області; 3) на транспортний засіб - мотоблок в корпусі червоного кольору «KENTAVR» моделі МБ 2012-4, серійний номер НОМЕР_1 до якого приєднаний причіп з металевими бортами, без номерного знаку, який належить ОСОБА_3 , який залишено на зберігання на території ФГ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », із забороною розпорядження та користування.

Звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження, які були предметом дослідження в обґрунтування накладення арешту на вилучені речі, вина ОСОБА_3 у ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не доведена, у зв`язку з чим йому підозра не оголошена. Вважає, що орган досудового розслідування мав достатньо часу та можливості, а також був зобов`язаний вилучене під час огляду місця події майно, оглянути, встановити достовірно чи дійсно на ньому збереглися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та відповідно, за наявності, вилучити такі сліди або інші відомості. За час досудового розслідування у кримінальному провадженні таке не встановлено та підозра власнику вилученого під час огляду місця події, не оголошена. З врахуванням наведеного вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у його права та інтереси як власника майна, оскільки слідчим не доведено необхідність подальшого утримання мотоблоку «KENTAVR», який не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим подане клопотання просить задовольнити.

В судове засідання власник майна ОСОБА_3 не з`явився, подав до суду заяву про здійснення розгляду клопотання про скасування арешту майна без його участі, відповідно до якої подане клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Прокурор Новобузького відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно по кримінальному провадженні за №0000567 від 12.11.2023 відмовити, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, зазначений у клопотанні мотоблок «KENTAVR» моделі Б 2012Д-4 являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000567 та необхідний для проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій по кримінальному провадженню. Клопотання розглядати без її участі.

За таких обставин відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути подане клопотання за відсутності особи, яка заявила клопотання, та представника особи, за клопотанням якої було арештовано майно.

Оглянувши матеріали клопотання, справи №481/1978/23 провадження №1-кс/481/204/2024, за клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий суддя приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000567 від 12 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України.

Ухвалою слідчогосудді Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2023 у справі №481/1978/23, провадження №1-кс/481/806/2024, за клопотанням прокурора Новобузького відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_4 , накладено арешт на майно: 1) на фрагменти свіжоспиляних дерев у кількості 15 шт. зі слідами дії механічного предмету на поверхні деревини у місцях їх відокремлення; 2) на бензопилу в зборі з шиною та ланцюгом в корпусі синього кольору з явними ознаками використання та залишками стружки, які залишено на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області; 3) на транспортний засіб - мотоблок в корпусі червоного кольору «KENTAVR» моделі МБ 2012-4, серійний номер НОМЕР_1 до якого приєднаний причіп з металевими бортами, без номерного знаку, який належить ОСОБА_3 , який залишено на зберігання на території ФГ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Зі змісту ухвали вбачається, що арешт накладено з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчим було доведено, що зазначене у клопотанні майно є речовими доказами, оскільки таке могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме: у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому згідно з п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Частинами 1, 2 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, останній мотивує його зокрема тим, що на його думку орган досудового розслідування мав достатньо часу та можливості для здійснення огляду вилученого під час огляду місцяподії майна та встановлення чи дійсно на ньому збереглися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та вказує, що за час досудового розслідування у кримінальному провадженні підозра власнику вилученого під час огляду місця події майна, не оголошена. Відсутність на даний час оголошених підозр у кримінальному провадженні не може бути підставою для скасування арешту майна, оскільки досудове розслідування у такому триває, а тому потреба в подальшому застосуванні арешту даного майна не відпала.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням того, що кримінальне провадження №0000567 від 12 листопада 2023 року станом на день розгляду даного клопотання не завершено, обставини, які стали підставами для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, не змінилися, арешт накладено обґрунтовано, доказів того, що відпала потреба в арешті майна, чи такий арешт накладено необґрунтовано, власником майна ОСОБА_3 не надано, вилучене майно визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні та в ході досудового розслідування може виникнути необхідність проведення судових експертиз такого, а тому слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні клопотання про скасування арешту слід відмовити у зв`язку з його передчасністю.

Керуючись ст.ст. 169, 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2023 у справі №481/1978/23, провадження №1-кс/481/806/2024, у кримінальному провадженні за №0000567 від 12 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_6