ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639/ 4420 /22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1054/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного
заходу обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч.3 ст. 185, ч.1 ст.309 КК України, на 60 днів, тобто до 09 травня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави, визначеної ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.10.2023, - відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить обрати ОСОБА_6 запобіжний захід на інший запобіжний захід, - у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на неврахування судом особистості обвинуваченого, а саме того, що він одружений, має на утриманні малолітню дитину постійне місце проживання, тобто, міцні соціальні зв`язки. Також вважає, що судом визначено непомірно високий розмір застави, який є для нього непомірним, у зв`язку з чим він повинен перебувати під вартою, а обрання альтернативного запобіжного заходу, вважає, лише формальним. На думку захисника, вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 можливо зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатної особи.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник, обвинувачений та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надали.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі обвинуваченого та прокурора, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 було продовжено ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.01.2024 на 60 діб, тобто до 21.03.2024.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , посилаючись на закінчення двомісячного терміну дії попередньої ухвали щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 та на наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується по кримінальним провадженням № 0000035 від 12.01.2022; №0000702 від 22.07.2022 та № 0000181 від 13.03.2023, - у вчиненні 19 епізодів умисних кримінальних правопорушень, 18 з яких є також корисливими, в тому числі у вчиненні 5 епізодів тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

По кримінальному провадженню № 0000303 від 21.02.2023 ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні 18 епізодів також умисних корисливих злочинів, покарання за які передбачено у виді позбавлення волі на строк до 3 років. При цьому згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні відповідних кримінальних правопорушень під час іспитового строку, визначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27.10.2022 та вже під час того, коли на розгляді Жовтневого районного суду м. Харкова знаходилось кримінальне провадження № 0000035 від 12.01.2022, по якому відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Також у вчиненні кримінального правопорушення вже після ухвалення вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 27.10.2022та під час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_6 обвинувачується по кримінальним провадженням № 0000181 від 13.03.2023(2 епізоди кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України) та №0000778 від 17.08.2023 (8 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України).

Захисник подав клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, та зміну розміру застави.

Відмовляючи захиснику в задоволенні його клопотання та, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд врахував в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких звинувачується ОСОБА_6 , його особу, зокрема те, що він раніше судимий вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27.10.2022за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до 1 року обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік; до затримання офіційно не працював; одружений, має малолітню доньку.

Врахувавши тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватості; дані про особу обвинуваченого, його вік, репутацію, відсутність законних джерел доходу; наявність не погашеної судимості; велику кількість епізодів обвинувачення, частина з яких, згідно обвинувальних актів була скоєна під час іспитового строку та коли відносно ОСОБА_6 діяв запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд дійшов висновку про доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Також судом перевірялась можливість зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який для запобігання вищезазначеним ризикам. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, їх ступінь, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: 1) тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачуються; 2) дані про особу обвинуваченого, наведені вище , 3) суть і кількість епізодів обвинувачення суд дійшов висновку, про неможливість запобігти ризикам шляхом застосування до ОСОБА_6 навіть такого запобіжного заходу що як цілодобовий домашній арешт через його неефективність, та про необхідність продовження щодо нього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушення, кількість епізодів, частина з яких, згідно обвинувальних актів була скоєна під час іспитового строку, коли відносно ОСОБА_6 діяв запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Беручи до уваги ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та передбачене можливе покарання, яке йому загрожує в разі визнання винним, можливість з боку обвинуваченого переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності є цілком обґрунтованою та доведеною. При цьому, слід врахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що обвинувачений може вчинити новий злочин, з урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, а також відомостей щодо особи обвинуваченого. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого стосовно врахування відомостей щодо особи обвинуваченого, вже були враховані судом під час ухвалення рішення та самі по собі, в даному випадку, не мінімізують вказаних в клопотанні ризиків.

Апеляційній вимоги захисника щодо обрання стосовно обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, належним чином не вмотивовані. Більш того, під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом перевірялась можливість застосування вказаного запобіжного заходу та наведені мотивовані висновки щодо підстав в задоволенні заявленого захисником з цього приводу клопотання.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2024 рокупро продовження щодо обвинуваченого за ч.ч.1,2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 09.05.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4