Справа №760/8240/24 1-кс/760/3919/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна, внесене у кримінальному провадженні № 0000938 від 04.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Солом`янського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , як слідчий групи слідчих у даному кримінальному провадженні, звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час особистого обшуку в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 від 04.04.2024, а саме: тканева сумка чорного кольору із особистими речами: сонцезахисні окуляри, павербенк із зарядним кабелем, посвідчення водія, дві зв`язки металевих ключів, мобільний телефон зеленого кольору, марки «Samsung» моделі А55 в чохлі чорного кольору та флеш-накопичувач, марки «Samsung» з позбавленням права останньому на відчуження, розпорядження та користуванням з метою забезпечення збереження речових доказів.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 04.04.2024 близько 01.30 год. неподалік будинку 15, що за адресою: АДРЕСА_1 зупинено транспортний засіб марки Renault, д.н.з. НОМЕР_1 у якому перебували пасажир ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та водій ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 В салоні автомобіля було виявлено порошкоподібну речовину білого кольору з ознаками фасування.

04.04.2024 в період часу з 03:42 по 06:19 год, неподалік будинку 15, що за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук автомобіля, марки Renault, Megane, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, в ході якого було виявлено та вилучено вищенаведене майно.

04.04.2024 слідчим СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , винесено постанову на підставі ст. ст. 98, 100 КПК України про визнання виявлених та вилучених в ході особистого обшуку ОСОБА_5 речей речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий зазначає, що підставою арешту майна є те, що тимчасово вилучені речі під час проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , постановою слідчого визнані речовим доказом у кримінальному провадженні №0000938 від 04.04.2024, які можуть містити відомості та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, внаслідок вчинення особою кримінального правопорушення.

Зазначає, що метою арешту майна є збереження вищевказаних речових доказів, оскільки вказані речі можуть бути використана як доказ та має важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Посилається на те, що є необхідність накладення арешту саме на це майно з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, подальшого огляду, а також проведення експертних досліджень.

Слідчий подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, у якій клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Володілець майна та його представник у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (псуванню, перетворенню, використанню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме, нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Як вбачається з матеріалів клопотання, у слідчого є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що мобільний телефон та флеш-накопичувач можуть містити відомості та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження внаслідок вчинення особою кримінального правопорушення.

Отже відповідне майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу - відчуження, приховання, використання тощо на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, приймаючи до уваги те, що наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане у клопотанні майно, може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. А тому є всі передбачені ст.170 КПК України підстави для арешту, в межах даного кримінального провадження, вказаного у клопотанні майна.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя також враховує, що арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження і на даний час у сторони обвинувачення є необхідність встановити і перевірити обставини та відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, провести ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, допитати свідків, провести експертні дослідження тощо, у межах кримінального провадження № 0000938.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому приходить до висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити частково. Разом з тим, слідчим суддя не вбачає підстав для накладення арешту на інші речі, зазначені у клопотанні, оскільки слідчим не доведено, що вказані речі є речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Також слід роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 98, 170 - 173, 175 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна, внесене у кримінальному провадженні № 0000938 від 04.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час особистого обшуку в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 від 04.04.2024, а саме: мобільний телефон зеленого кольору, марки «Samsung» моделі А55 в чохлі чорного кольору та флеш-накопичувач марки «Samsung» із забороною відчуження, розпорядження та користування ним.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cлідчий суддя ОСОБА_1