Справа № 752/4924/24
Провадження № 1-кс/752/2035/24
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахчисарай, Автономної Республіки Крим, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000027 від 04.03.2020 р.,

В С Т А Н О В И В:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 04.03.2020 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, відносно ОСОБА_5 .

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що наприкінці лютого 2014 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не надалося можливим, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим створено не передбачене конституцією та законами України збройне формування - так звана «Самооборона Криму», яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, а також озброєння вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Також, у зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього та порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, що полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки збройним силам російської федерації, придушення організованого опору українським активістам на тимчасово окупованій території півострову Крим, депортації населення з Автономної Республіки Крим, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України,

знищення їх живої сили і матеріальних засобів, нападі на підприємства, установи, організації, громадян, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказане формування дислокувалось в різних населених пунктах та місцевостях півострову Крим та мало загальну координацію керівництва.

Відповідно до ч. 6 ст. 17 Конституції України на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Так, із появою в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у вищезазначений час непередбаченого конституцією та законами України збройного формування так званого «Самооборона Криму», ОСОБА_5 , будучи отаманом кримського регіонального відділення союзу козаків-воїнів росії та зарубіжжя, маючи навички командира та організатора, після співбесіди з її керівниками, ознайомившись з правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, а також їх злочинними намірами та планами, спрямованими на вчинення вище зазначених дій, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно, будучи достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено особливий порядок та умови створення і функціонування збройних формувань в Україні, вступив до непередбаченого конституцією та законами України збройного формування «Самооборона Криму» на посаду «бійця».

У подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел на участь у складі не передбаченого законом збройного формування, знаходячись на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим у м. Севастополь, у лютому 2014 року, точний час досудовим розслідуванням на даний час не встановлено, ОСОБА_5 , з метою затримання українських активістів та військовослужбовців збройних сил України, а також захоплення військових частин та техніки м. Сімферополь, очолив власний загін козаків, які в подальшому увійшли до складу незаконного збройного формування « Самооборона Криму », при цьому повністю відповідали спільним «проросійськи» налаштованим планам і цілям цього формування, а також методам їх досягнення, мали організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, а також озброєні вогнепальною зброєю придатною для використання.

Продовжуючи свій злочинний умисел, починаючи з 23.02.2014, більш точний час слідством не надалося можливим встановити, ОСОБА_5 , будучи отаманом кримського регіонального відділення союзу козаків-воїнів росії та зарубіжжя, перебуваючи у м. Сімферополі на площі біля будівлі Верховної Ради АР Крим, розробивши особисті вимоги та правила, згідно яких самостійно та за допомогою своїх довірених поплічників, підбирав серед кандидатів осіб, які мали військові навички, та бажання протистояти українській владі для подальшого запровадження « Русской весны » на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, збору інформації про пересування українських активістів, військових частин та військової

техніки Збройних Сил України, в наслідок чого залучив до складу «Самооборони Криму» близько 30 козаків, які надали свою згоду та вступили до вказаного незаконного збройного формування.

На реалізацію своїх злочинних намірів, ОСОБА_5 , маючи чітку структуру та ієрархію підпорядкованих йому козаків, у період з кінця лютого до середини березня 2014 року, в м. Сімферополь, за погодженням з керівниками «Самооборони Криму», здійснював силове блокування та захоплення військових частин та прикордонного Управління, при цьому погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї до військовослужбовців Збройних Сил України, в наслідок чого ОСОБА_5 з підпорядкованими йому козаками заволодів кімнатами зі зброєю вказаних адміністративних будівель.

У подальшому, 26.02.2014 більш точний час слідством не надалося можливим встановити, ОСОБА_5 з підпорядкованими йому козаками, які входили до складу «Самооборони Криму» та мали на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, прибули до адміністративної будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де під час проведення мітингу на підтримку територіальної цілісності і недоторканості України, приймали участь у захопленні адміністративної будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим, застосовуючи при цьому силу та фізичне затримання українських активістів. Внаслідок вказаних дій адміністративну будівлю Верховної Ради Автономної Республіки Крим було захоплено та під час застосування вищезазначених неправомірних дій загинуло двоє громадян, зокрема ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також окремі громадяни з числа мітингувальників отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості.

Дії ОСОБА_5 носили тривалий характер, у вказаний період часу та виразились в активній участі в діяльності незаконного збройного формування. При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював, що незаконне збройне формування учасником якого він є, діє на території України незаконно та що його учасники застосовують зброю, вчиняють опор представникам влади, напад, на підприємства, установи, організації та громадян, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, що призвело до настання тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, тривалого порушення нормальної роботи транспорту підприємств, установ та організацій, загострення міжнаціональних відносин та ускладнення відносин між державами, а також подальшої окупації території півострова Крим.

27.02.2020 ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України.

У клопотанні зазначається, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, підтверджується сукупністю доказів, доданими до матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених пунками 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судове засідання не з`явився. До початку розгляду клопотання подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує, та просить задовольнити.

Захисник в судове засідання не з`явився, до початку розгляду клопотання подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, зазначивши що заперечує проти задоволення клопотання.

Розглянувши клопотання, оцінивши всі обставини, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, головним слідчим управлінням НП України в АРК та м. Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 04.03.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України.

З клопотання слідчого та доданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 260 КК України.

27.02.2020 року ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, підтверджується доказами, доданими до клопотання, в їх сукупності.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суд з прав людини від 21.04.2011року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» під терміном «обгрунтована підозра» необхідно розуміти, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У рішенні №14310/88 від 23.10.1994 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обгрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження в їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчиненні кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглянувши питання існуючих ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає в тому, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років. Разом з тим проживає на тимчасово окупованій території.

Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Іллійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, 20.02.2024р. органом досудового слідства винесено постанову про оголошення підозрюваногоу державний та міжнародний розшук.

Вказане дає підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду не лише на території України, а й інших країн. Відтак слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.

Щодо ризику впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання потерпілого і свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. Вказане доводить, що можливість впливу на свідків та потерпілого є досить ймовірною.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється - даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , перебував в лавах незаконного збройного формування, що підтримувалось російською

федерацією та може в подальшому бути задіяний у здійсненні збройної агресії відносно України, а тому може вчинити і інше кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, аналізуючи наведене в сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищеназваним ризикам і тому слідчий суддя вважає за необхідне обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, на даному етапі лише такий вид запобіжного заходу зможе дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором, що виключає собою можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Така позиція слідчого судді відповідає вимогам КПК України та не є вирішенням слідчим суддею тих питань, які повинні вирішуватись судом під час судового розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Керуючись вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання задовольнити.

2. Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, у кримінальному провадженні № 0000027 від 04.03.2020 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

3. Контроль та виконання ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

4. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1