Справа №766/9942/24
н/п 1-кс/766/4715/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання сторони кримінального провадження № 0000742 від 01.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі полковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі полковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000742 від 01.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, строком на 60 днів.

Мотивуючи клопотання, слідчий вказує, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000742 від 01.06.2024 за підозрою: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гнідин Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на час вчинення кримінального правопорушення командира танку 2 танкового взводу танкової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2023 за № 15 військовослужбовця військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду командира танку 2 танкового взводу танкової роти 2 батальйону морськоїцієї ж військової частини. У подальшому відповідно до бойового розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 від 12.05.2024 за №616/298 переданий в підпорядкування командиру десантно-штурмової роти цієї ж військової частини.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні почав діяти воєнний стан.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у зазначеній посаді, старший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Молодший лейтенант ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді командира десантно-штурмової роти2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , та майор ОСОБА_7 , перебуваючи в посаді тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , являються начальниками за посадою та військовим званням для старшого сержанта ОСОБА_4 командира танку 2 танкового взводу танкової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , переданий в підпорядкування командиру десантно-штурмової роти цієї ж військової частини.

Згідно ст. 30 Статуту, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст. 35 Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Разом з цим, старший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 13 травня 2024 року приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи у місці тимчасової дислокації десантно-штурмової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 командир десантно-штурмової роти2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_8 довів військовослужбовцям цієї роти, у тому числі і старшому сержанту ОСОБА_4 бойове розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 від 13.05.2024 №616/301щодо здійснення 14 травня 2024 року переправи особового складу через річку Дніпро з району завантаження південніше околиці с. Понятівка на лівий берег річки Дніпро до району розвантаження північніше околиці АДРЕСА_3 , зайняти позицію в будівлі за визначними координатами, де на зайнятих позиціях організувати системи вогневого ураження противника, управління та всебічного забезпечення, передбачити нанесення вогневого ураження противнику на флангах та на стиках смуг оборони, наростити щільність мінно-вибухових загороджень, провести фортифікаційне обладнання позицій та забезпечити цілодобову систему спостереження за противником перед переднім краєм та на флангах.

Отримавши вказаний наказ, одразу у відповідь, старший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи у тому ж місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 30, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, відкрито відмовився виконати наказ молодшого лейтенанта ОСОБА_8 , направлений на виконання бойового розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 від 13.05.2024 №616/301щодо здійснення 14 травня 2024 року переправи особового складу через річку Дніпро з району завантаження південніше околиці с. Понятівка на лівий берег річки Дніпро до району розвантаження північніше околиці АДРЕСА_3 , зайняти позицію в будівлі за визначними координатами, де на зайнятих позиціях організувати системи вогневого ураження противника, управління та всебічного забезпечення, передбачити нанесення вогневого ураження противнику на флангах та на стиках смуг оборони, наростити щільність мінно-вибухових загороджень, провести фортифікаційне обладнання позицій та забезпечити цілодобову систему спостереження за противником перед переднім краєм та на флангах, хоча об`єктивно повинен був і міг його виконати.

Внаслідок відмови виконати наказ начальника та його невиконання, особовий склад 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії рф без участі старшого сержанта ОСОБА_4 , що призвело до зниження боєздатності вказаного військового підрозділу.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними досудовим розслідуванням доказами, а саме:

-показаннями свідка ОСОБА_8 від 20.06.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_9 від 20.06.2024;

-матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 ;

-іншими матеріалами досудового розслідування.

20.06.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження сторона обвинувачення приходить до висновку щодо наявності наступних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, ОСОБА_4 може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Про вказані наміри ОСОБА_4 , вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх грубе порушення, вчинивши військовий злочин, а саме вчинивши непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Зазначені обставини свідчать про необхідність його ізоляції, задля припинення можливості переховуватися від суду і слідства та перешкоджати виконанню процесуальних рішень, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом для ОСОБА_4 буде саме тримання під вартою. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі військовослужбовцями його підрозділу, які визнані свідками у справі або іншими підозрюваними, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема, перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх знайомих по службі тощо.

Поряд з цим, підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування, враховуючи попереднє знайомство, спільне проходження служби в лавах Збройних Сил України, шляхом вмовлянь, підкупу, погроз, іншим чином може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні із числа військовослужбовців ЗСУ, маючи на меті примусити їх до відмови від надання показів, дачі завідомо неправдивих показів при наступних допитах в якості свідків, у тому числі в суді, проведенні з ними інших слідчих дій, безпідставному наданні показів на користь підозрюваного. Дані обставини можуть перешкодити встановленню істини під час досудового розслідування та судового слідства. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, що може свідчити про відсутність у останнього бажання підкорятися наказам командування та проходження подальшої служби у Збройних силах України, що як наслідок може призвести до вчинення ним нових військових злочинів або продовжувати вчиняти інші подібні злочини.

Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобігти настанню вказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Так, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування ОСОБА_4 виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності.

Посилаючись на вищевикладені обставини, слідчий просить клопотання задовольнити.

Вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав клопотання, просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника, які просили відмовити у задоволенні клопотання та не застосовувати запобіжний захід, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

20.06.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

За матеріалами клопотання маються вагомі докази, які у достатній мірі вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, раніше не судимий, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на час вчинення кримінального правопорушення командир танку 2 танкового взводу танкової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , старший сержант, підозру не визнав та обставини вчинення кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що не виконав наказу начальника у зв`язку з незадовільним станом здоров`я та відсутністю кваліфікації вказаних дій, підозру обґрунтовано вагомим доказами, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи вищевикладені обставини, слідчий суддя вважає, що застосування іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, у даному випадку є неможливим, та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Згідно положень ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

З урахуванням рішення другого сенату Конституційного Суду, ухваленого 19.06.2024 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо конституційності ч. 6 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу, яким Суд звернув увагу, що за ч.6 ст.176 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний захід, що може застосовуватися до обвинувачених у скоєнні злочинів проти основ національної безпеки. Таким чином, Конституційний Суд підкреслив, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК є можливість, за певних підстав та обставин, визначених ст. ст.177 та 178 кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, Конституційний Суд констатував, що за ч.6 ст.176 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід. Таким чином, у рішенні Конституційний Суд висновує, що зазначена норма кодексу забезпечує посилені гарантії захисту конституційного права на свободу та особисту недоторканність особи від свавільного втручання, що їх визначено ч.2 ст.29 Конституції.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, а саме те, що визначення розміру застави є правом слідчого судді, а не обов`язком, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави підозрюваному.

Отже, за наведених обставин слідчий суддя приходить до висновку слідчий суддя приходить до висновку, про необхідність визначення застави у розмірі вісімдесяти прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240,00 гривень (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), враховуючи також обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріальний стан підозрюваного, а також те, що підозрюваний не затриманий слідчим у порядку ст. 208 КПК України, раніше не судимий, враховуючи, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для підозрюваного, тому визначення застави саме в такому розмірі буде помірним для підозрюваного та може гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, також враховуючи вагомість ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, у зв`язку з чим клопотання слідчого підлягає задоволенню частково.

Крім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути ним внесений у будь-який момент до 19.08.2024, необхідно покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, враховуючи, що слідчий у клопотанні просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, та враховуючи, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000742 від 01.06.2024 року, закінчується 20.08.2024, у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 19.08.2024 включно, в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 131,132,176-178,183,184,193-196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі полковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.08.2024 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з 25.06.2024 року.

Строк дії ухвали до 19.08.2024 року включно.

Визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240,00 гривень.

У випадку внесення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застави, вважати обраним до підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту у залі суду.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено в приміщенні суду 28.06.2024 р. о 12 год. 20 хв.

Слідчий суддяОСОБА_1