ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4985/24 Номер провадження 11-сс/814/399/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 20 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 квітня 2024 року за №0000886, задоволено клопотання слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на належні ОСОБА_7 банківські картки: «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , «Приватбанк» № НОМЕР_3 ; фотоапарат «Canon», s/n НОМЕР_4 , із флеш-картою «Transcend 32 GB»; чотири картко-тримачі, шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування ними.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим було доведено необхідність накладення арешту на вказане вище майно з метою його збереження, яке відповідає ознакам речових доказів, і наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 20 травня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт зазначеного вище майна. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя безпідставно наклав арешт на вказані вище матеріальні об`єкти та не врахував те, що: банківські картки не відповідають критеріям, установленим для речових доказів, і не містять будь-яких коштів; інформація про рух грошових коштів підлягає отриманню слідчим за результатами доступу до банківської таємниці, а не шляхом накладення арешту на банківські картки; ОСОБА_7 не є підозрюваним у кримінальному провадженні та шляхом вилучення в нього банківських карток його було позбавлено можливості користуватись всіма належними йому грошовими коштами; про підстави арешту чотирьох картко-тримачів у клопотанні слідчого відсутня інформація.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень.

Заходами ж процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст.170 КПК України унормовано, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

На підставі ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 1 ст.301-1 КК України передбачено відповідальність за умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій або умисне її придбання, або умисне зберігання, ввезення в Україну, перевезення чи інше переміщення дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Кременчуцьким РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 квітня 2024 року за №0000886, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.301-1 КК України (а.п.4).

У ході проведення моніторингу мережі системи онлайн захисту дітей при підрозділах з протидії Інтернет-злочинам проти дітей «http:// www.icaccops.com» було встановлено, що 05 березня 2024 року з ІР-адреси НОМЕР_5 / НОМЕР_6 , належної ТОВ «Сетілайт», наданої в користування громадянину, який здійснює розповсюдження файлів із ознаками дитячої порнографії за допомогою мережі пірингового файлообміну « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та закріпленою за абонентом, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , використовує ІР-адресу НОМЕР_5 / НОМЕР_6 для виходу в мережу Інтернет та одержує доступ до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, технологій, зберігає та розповсюджує її в мережу Інтернет.

19 квітня 2024 року проведено огляд Інтернет сервісу «icaccops.com», під час якого встановлено, що з ІР-адреси НОМЕР_7 розповсюджувались фото-відео матеріали (файли), які мають ознаки фото-продукції та кіно-відеопродукції дитячої порнографії (а.п.5-12). Ці файли було записано на носій інформації - жорсткий диск Seagate №5000С50018D4Е346 із серійним номером 5VD160DL).

Відповідно до висновку експерта №3100/24 від 25 квітня 2024 року інформація, що міститься на наданому на дослідження оптичному носієві (жорсткому диску Seagate №5000С50018D4Е346 із серійним номером 5VD160DL) є продукцією порнографічного характеру та відноситься до дитячої порнографії (а.п.13-21).

17 травня 2024 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: системний блок із материнською платою «Asus M4A785TD-M»; коробку з оптичними дисками в кількості 53 штук; фотоапарат «Canon» s/n НОМЕР_4 із флеш-картою «Transcend 32 GB»; 4 флеш-накопичувачі, 4 картко-тримачі, банківські картки: «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_1 , «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , «Приватбанк» № НОМЕР_3 ; роутер «Mi Router 3»; маршрутизатор D-Link DIR-300 s/n PVOI4C5082032; мобільні телефонии: «Huawei P smart +» із сім-карткою НОМЕР_8 , «Nokia X 202» із сім-картками НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , жорсткий диск «Saеgate s/n 6vm7xw2p», що підтверджується протоколом обшуку (а.п.24-26).

17 травня 2024 року слідчим визнано речовими доказами зазначене вище вилучене майно з огляду на його відповідність критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що прийнято постанову (а.п.27-28).

За змістом оскаржуваної ухвали слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт вилученого майна: банківських карток: «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , «Приватбанк» № НОМЕР_3 , фотоапарата «Canon», s/n НОМЕР_4 , з флеш-картою «Transcend 32 GB», і чотирьох картко-тримачів. Вивчивши клопотання слідчого та дослідивши додані до нього матеріали, встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту на вилучені в ході обшуку матеріальні об`єкти, виходив з того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речових доказів.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів уважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що вилучені 17 травня 2024 року ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 банківські картки: «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , «Приватбанк» № НОМЕР_3 , фотоапарат «Canon», s/n НОМЕР_4 , з флеш-картою «Transcend 32 GB», чотири картко-тримачі, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на цій стадії кримінального провадження визнані речовими доказами з огляду на наявність у них відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та збереження на собі слідів кримінального правопорушення у контексті їх можливого використання при здійсненні незаконних дій із файлами з дитячою порнографією, в тому числі їх розповсюдження.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують існування достатніх підстав для висновку про відповідність вказаних вище матеріальних об`єктів критеріям, установленим для речових доказів. Вилучення названого вище майна власне й надасть можливість, на виконання вимог ст.91 КПК України, додатково перевірити його зміст із урахуванням здобутих у подальшому доказів, установити та співставити релевантність здобутих даних і тим самим забезпечити оперативне виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів наголошує, що в ході вирішення питання про арешт майна слід ураховувати стадію кримінального провадження. На стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів кримінально-протиправного діяння.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання): стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. Вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (ст.ст.157, 163, ч.5 ст.234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (ст.ст.134, 271, 276 КПК України та інші).

Таким чином, арешт майна на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу в кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Окрім того, до завдань слідчого судді/суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного вище кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані слідчому судді/суду матеріали є достатніми для застосування в рамках кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Арешт майна ж із підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, й на відміну від останніх підстав не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, що свідчить про безпідставність посилань представника на те, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Значення має те, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався.

Ураховуючи викладене вище, вид речових доказів, у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження та наявністю визначених у абз.2 ч.1 ст.170 КПК України ризиків приховування, знищення, відчуження названих вище матеріальних об`єктів, які мають бути збережені без зміни попереднього стану, то їх зберігання на цій стадії провадження не у визначений слідчим суддею спосіб не гарантуватиме в повній мірі збереження доказових властивостей і достовірність даних, що вони містять. Ненакладення таким чином арешту на вилучене майно може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з ним ряду слідчих, процесуальних дій і експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню.

Колегія суддів ураховує наслідки арешту майна й те, що він не є припиненням права власності на майно або повним позбавленням таких прав. Разом з цим, із огляду на те, що названий вище захід є тимчасовим, відповідні обмеження є розумними і співмірними, зважаючи на завдання кримінального провадження, оскільки в цьому конкретному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження, а ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає його власнику або володільцю звернутись до слідчого судді чи суду з клопотанням за правилами ст.174 КПК України, згідно з якими арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 20 травня 2024 року про арешт майна без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4