УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року

м. Київ

справа № 742/2092/21

провадження № 51- 1215ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року,

встановив:

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2023 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вищезазначену ухвалу - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вищезазначеного судового рішення апеляційного суду у касаційному порядку в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що вчинене ним діяння є кримінальним проступком, проте, суд у своєму рішенні вказав про вчинення нетяжкого злочину.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Частиною 4 ст. 286 КПК, передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 статті 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 49 КК встановлено строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК , якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК.

Так, з долученого до скарги копії судового рішення суду першої інстанції вбачається, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження стосовно нього та звільнення його від кримінальної відповідальності, за ч. 1 ст. 286 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.

Постановляючи рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції вказав, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, яке відповідно до

ст. 12 КК є нетяжким злочином. А враховуючи те, що кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 вчинене 04 грудня 2018 року, то відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 КК закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження стосовно нього.

Апеляційний суд, дотримуючись вимог, передбачених статтями 404, 405, 407, 419 КПК, розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4 , зазначив в ухвалі правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався останній, переглянув встановлені місцевим судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення та вмотивовано залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

01 липня 2020 року набув чинності Закон України № 2617-VІІІ від 22 листопада

2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відповідно до якого санкція ч. 1 ст. 286 КК передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, тобто, кримінальну відповідальність за вказаною нормою було посилено.

Цим же Законом внесено зміни до Кримінального кодексу України, зокрема, введено поняття кримінального проступку (ч. 2 ст. 12 КК) - передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Як убачається з копій доданих до касаційної скарги судових рішень, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК вчинене ОСОБА_4 04 грудня 2018 року. Санкція ч. 1 ст. 286 КК станом на вказану дату передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК (в редакції КК на час вчинення кримінального правопорушення) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні, помилково послався на ч. 4

ст. 12 КК у редакції Закону України від 22 листопада 2018 року замість ч. 2 цієї статті у редакції Закону, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення.

Попри це, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, вчинене 04 грудня

2018 року є злочином невеликої тяжкості, тому до цієї категорії злочинів не може бути застосовано положення абзацу 5 пункту 4 Розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень".

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК, є законною, мотивованою та обгрунтованою.

Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

Таким чином, оскільки обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від

30 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3