ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000397 від 28.12.2023 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, одруженої, маючої на утриманні одну малолітню дитину, ФОП, не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та за його вчинення призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 , звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.01.2024 року на: -автомобіль марки «ВАЗ 2106», д. н. з. НОМЕР_1 , жовтого кольору, 1988 р. в.,

ЄУНСС: 722/235/24 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8 .

НП: 11-кп/822/187/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

номер кузова НОМЕР_3, яким на момент вчинення ДТП керувала ОСОБА_6 та власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_9 , жителька АДРЕСА_2 ; - чохол з керма автомобіля марки «ВАЗ 2106», д. н. з. НОМЕР_1 ; - велосипед марки «Alfira».

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 4 922 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн 32 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Як було встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачена ОСОБА_6 28.12.2023 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Грушевського в межах населеного пункту с. Вашківці Дністровського району Чернівецької області, зі сторони центру с. Вашківці в напрямку КПП «Вашківці» зі швидкістю близько 40 км/год., наближаючись до електроопори № 42/13, що на узбіччі вказаної вулиці, проявила неуважність до дорожньої обстановки і самовпевненість у своїх діях, неправильно застосувала прийоми керування транспортним засобом та після того, як її засліпило сонячним світлом, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустила наїзд в межах проїзної частини дороги на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в попутному напрямку по правому краю дороги, ведучи велосипед праворуч від себе.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 помер під час надання медичної допомоги у реанімаційному відділенні КНП «Сокирянська лікарня».

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1011 від 26.01.2024 року смерть ОСОБА_10 настала від набряку та набухання речовини головного мозку у результаті закритого зламу кісток склепіння черепа із забоєм речовини головного мозку.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/126-24/931-ІТ від 29.01.2024 року водію автомобіля марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 необхідно було керуватись вимогами п. 19.3 ПДР.

У діях водія ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимог п. 19.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, перший заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що останній не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності її вини у скоєнні кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду в частині звільнення обвинуваченої від відбування додаткового покарання з випробуванням підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Вказує, що згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами визначено, що ч. 1 ст. 75 КК України, передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за вищевказаною нормою закону не допускається.

Вважає, що суд першої інстанції вимог закону не дотримався та необґрунтовано звільнив обвинувачену від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з випробуванням.

Враховуючи вищевказане, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання з випробуванням у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців та покласти на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. в іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпіла ОСОБА_11 та захисник ОСОБА_12 будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явилися та не повідомили суд про поважність причин їхньої неявки, у зв`язку з чим апеляційний суд з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважав за можливе розглянути справу за їхньої відсутності, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку обвинуваченої ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти поданої апеляційної скарги, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченій і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої та кваліфікацію її дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Разом з тим, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту норми цього Закону вбачається, що звільнення від відбування покарання може застосовуватись лише щодо тих покарань, які перелічені в ст. 75 КК України, тобто таке рішення може бути ухвалено лише щодо основного покарання.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами визначено, що ч. 1 ст. 75 КК України, передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за вищевказаною нормою закону не допускається.

Між тим, призначивши обвинуваченій ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, суд на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинувачену від відбування покарання із випробуванням. Формулювання звільнення обвинуваченої від відбування покарання із випробуванням, яке було застосоване судом першої інстанції у вироку, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_6 була звільнена, як від основного, так і додаткового покарання, що вказує на порушення судом ч. 1 ст. 75 КК України.

Апеляційний суд враховує, що додаткове покарання, в даному випадку позбавлення права керування транспортними засобами, має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення, яке вчинене обвинуваченою зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху.

Таким чином, суд першої інстанції, звільнивши обвинувачену від відбування основного та додаткового покарання допустив неправильне звільнення обвинуваченої від відбування покарання, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

Аналіз положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України у поєднанні із положеннями п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України дає підстави стверджувати, що неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання є незастосування судом закону України про кримінальну відповідальність, який регламентує звільнення від відбування покарання або застосування закону, який не підлягав застосуванню при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченій покарання - скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

На підставі наведеного та керуючись 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 424, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців та покласти на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3