Провадження № 1-кс/331/1193/2024
Справа № 331/3511/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування, внесеного 11.05.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000726, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий в ОВС 2-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до слідчого судді про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000726, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 травня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що громадянин України ОСОБА_6 , будучи проросійськи налаштованою особою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи з прямим злочинним умислом в умовах воєнного стану, перебуваючи у м. Запоріжжя, діючи за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , який обіймає посаду майстра експлуатаційного цеху №14 (теплосиловий) ПАТ «Мотор Січ», не пізніше 06.06.2024 добровільно вступили у злочинну змову із представником держави-агресора російської федерації, який використовує ідентифікатор « ОСОБА_8 » у системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», надавши йому свою згоду на проведення підривної діяльності проти України, шляхом виконання поставлених останнім завдань. Далі, діючи усвідомлено, протиправно та за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , 06.06.2024 громадянин України ОСОБА_9 , вчинив активні дії, а саме надав представнику іноземної держави представнику російської федерації, який використовує ідентифікатор « ОСОБА_8 » у системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», інформацію щодо результатів та конкретних місць ракетних ударів рф по території ПАТ «Мотор Січ», які можуть бути використані державою-агресором для подальшого корегування ракетних ударів по вказаному оборонному об`єкту, місць виготовлення та зберігання оборонної продукції на території ПАТ «Мотор Січ», розміщення виробничих потужностей та цехів ПАТ «Мотор Січ», в яких виготовляється продукція та комплектуючі для підрозділів, які здійснюють захист України від військової агресії з боку Російської Федерації.

Враховуючи викладене, 10.06.2024 органом досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого суду м. Запоріжжя від 08.06.2024 (справа №331/3511/24 провадження №1-кс/331/1152/2024) проведено обшук транспортного засобу, яким безпосередньо користується підозрюваний ОСОБА_6 , а саме легкового автомобіля марки «Honda Civic», 2002 року випуску, білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, в ході обшуку легкового автомобіля марки «Honda Civic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , не було виялено речей та документів, які б мали вагоме значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Однак, зважаючи, що на вказаному легковому автомобілі марки «Honda Civic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , підозрюваний ОСОБА_6 переміщувався по м. Запоріжжя з метою здійснення дорозвідки за об`єктами відповідно до наданих завдань представником російської федерації, який використовує ідентифікатор « ОСОБА_8 ».

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

10.06.2024 постановою слідчого легковий автомобіль марки «Honda Civic», 2002 року випуску, білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким безпосередньо користувався підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000726 від 11.05.2024.

Згідно із ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.

Так, зазначений легковий автомобіль, який було вилучено під час проведення обшуку є доказом кримінального правопорушення.

Відтак, наразі вилучений під час обшуку легкового автомобіля марки «Honda Civic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 мають доказове значення причетності ОСОБА_6 , інкриміновано йому злочину.

В той же час незастосування заборони та обмеження у користуванні і розпорядженні вищезазначеними речами може призвести до їх приховування та знищення, адже вони можуть безпосередньо свідчити про причетність до вчинення вказаного злочину, а отже призведе до знищення доказів протиправної діяльності.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив слідчого суддю його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність.

Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого не заперечувала.

Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, приходить до такого.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні СВ УСБУ в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000726 від 11.05.2024 за ч. 2 ст. 28 ст. 111, ч. 1 ст. 258 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , будучи проросійськи налаштованою особою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи з прямим злочинним умислом в умовах воєнного стану, перебуваючи у м. Запоріжжя, діючи за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , який обіймає посаду майстра експлуатаційного цеху №14 (теплосиловий) ПАТ «Мотор Січ», не пізніше 06.06.2024 добровільно вступили у злочинну змову із представником держави-агресора російської федерації, який використовує ідентифікатор « ОСОБА_8 » у системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», надавши йому свою згоду на проведення підривної діяльності проти України, шляхом виконання поставлених останнім завдань. Далі, діючи усвідомлено, протиправно та за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , 06.06.2024 громадянин України ОСОБА_9 , вчинив активні дії, а саме надав представнику іноземної держави представнику російської федерації, який використовує ідентифікатор « ОСОБА_8 » у системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», інформацію щодо результатів та конкретних місць ракетних ударів рф по території ПАТ «Мотор Січ», які можуть бути використані державою-агресором для подальшого корегування ракетних ударів по вказаному оборонному об`єкту, місць виготовлення та зберігання оборонної продукції на території ПАТ «Мотор Січ», розміщення виробничих потужностей та цехів ПАТ «Мотор Січ», в яких виготовляється продукція та комплектуючі для підрозділів, які здійснюють захист України від військової агресії з боку Російської Федерації.

Враховуючи викладене, 10.06.2024 органом досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого суду м. Запоріжжя від 08.06.2024 (справа №331/3511/24 провадження №1-кс/331/1152/2024) проведено обшук транспортного засобу, яким безпосередньо користується підозрюваний ОСОБА_6 , а саме легкового автомобіля марки «Honda Civic», 2002 року випуску, білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, в ході обшуку легкового автомобіля марки «Honda Civic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , не було виялено речей та документів, які б мали вагоме значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Однак, зважаючи, що на вказаному легковому автомобілі марки «Honda Civic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , підозрюваний ОСОБА_6 переміщувався по м. Запоріжжя з метою здійснення дорозвідки за об`єктами відповідно до наданих завдань представником російської федерації, який використовує ідентифікатор « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

10.06.2024 постановою слідчого легковий автомобіль марки «Honda Civic», 2002 року випуску, білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким безпосередньо користувався підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000726 від 11.05.2024.

Відповідно до ч 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Слідчий просить накласти арешт на дублікат довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, що є особистим документом особи та не містять слідів кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 6 ст. 100 КПК України таке майно підлягає поверненню власнику (законному володільцю).

Одночасно, слідчий суддя приходить до висновку, що в іншій частині клопотання підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Метою арешту майна є - збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. ( ч.2 ст. 170 КПК).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами, серед іншого, є речові докази, документи.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторонам обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що по відношенню до зазначеного майна, існує сукупність правових підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, подальше проведення слідчих дій з ним не виявляється за можливе без застосування тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном тобто арешту, як це передбачено ст.170 КПК України.

На підставі пояснень слідчого та матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на легковий автомобіль марки «Honda Civic», 2002 року випуску, білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту в рамках зазначеного кримінального провадження, узгоджуються з положеннями частин 1, 3 ст. 170 КПК України.

Накладення арешту на вказане майно не несе негативних наслідків для їх володільця, оскільки не несе інформації та не є річчю, які б унеможливлювали життєдіяльність їх володільця.

Обмеження права власності володільця на вказане майно є розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відноситься верховенство права, законність, рівність перед законом і судом та інші.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вжиття судом заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на вилучене майно є запобіжним заходом проти порушення прав та законних інтересів сторін кримінального провадження, оскільки у випадку його приховування, пошкодження чи розпорядження ним, можуть настати вкрай негативні наслідки.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування, внесеного 11.05.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000726, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258 КК України, задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, а саме на легковий автомобіль марки «Honda Civic», 2002 року випуску, білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 19 червня 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1