Провадження №11-сс/801/529/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника заявника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференціі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали скарги за апеляційною скаргою з доповненнями адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2024 року, якою накладено арешт у рамках кримінального провадження № 0000321 від 05.04.2023 року, -

встановив:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено 11.06.2024 в ході проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: адаптер для MicroSD TM «Kingston» з флеш-носієм MicroSD TM «Kingston» ємністю 32 Gb та на мобільний телефон ТМ «iPhone 14 ProMax» в прозорому чохлі з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Life» № НОМЕР_3 .

Також цією ухвалою зобов`язано старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_9 , або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №0000321 від 05.04.2023, після зняття інформації з адаптера для MicroSD TM «Kingston» з флеш-носієм MicroSD TM «Kingston» ємністю 32 Gb та мобільного телефону ТМ «iPhone 14 ProMax» в прозорому чохлі з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Life» № НОМЕР_3 , передати вищевказаний адаптер з флеш носієм та мобільний телефон на відповідальне зберігання власнику майна - ОСОБА_8 .

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що дозвіл на вилучення комп`ютерної техніки, флеш накопичувачів, сім карток до мобільних телефонів, мобільних телефонів надано слідчому ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.05.2024 по справі №127/16082/24 та, в подальшому, постановою слідчого від 11.06.2024 тимчасово вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000321 від 05.04.2023. Отже, слідчий суддя дійшов висновку про зобов`язання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_9 після зняття інформації з адаптеру для MicroSD TM «Kingston» з флеш-носієм MicroSD TM «Kingston» ємністю 32 Gb та мобільного телефону ТМ «iPhone 14 ProMax» в прозорому чохлі з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Life» № НОМЕР_3 , повернути їх на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник з доповненнями адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області та постановленні нової ухвали, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 , від 12.06.2024 року про накладення арешту на майно вилучене 11.06.2024 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: адаптер для MicroSD TM «Kingston» з флеш-носієм MicroSD TM «Kingston» ємністю 32 Gb та мобільний телефон ТМ «iPhone 14 ProMax» в прозорому чохлі з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Life» N? НОМЕР_3 , у кримінальному провадженні N? 0000321 від 05.04.2023 року, відмовити.

Вимоги мотивує тим, що не зрозуміло, яким чином слідчий суддя прийшов до висновку, що майно, про арешт якого просив у клопотанні слідчий «має значення речових доказів у кримінальному провадженні та нібито містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження» (як вказано в ухвалі від 17.06.2024 року), оскільки про це не вказувалося ні у клопотанні від 12.06.2024 року, ні у постанові від 11.06.2024 року про визнання речовими доказами, ні у ході свого виступу в судовому засіданні слідчим. Отже, висновок слідчого судді, викладений в ухвалі від 17.06.2024 року стосовно нібито відповідності вилучених у ОСОБА_8 речей критеріям ст. 98 КПК України не підтверджується жодним доказом дослідженим під час судового розгляду, що з урахуванням імперативних приписів п. 1 ч. 1 ст. 411, п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, с підставою для скасування такого судового рішення.

Наголошує, що у клопотанні від 12.06.2024 року не зазначено мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що вже виходячи з цього нівелює будь-яку потребу у його застосуванні, оскільки це жодним чипом не вплине на його дієвість. Разом з цим, ризики, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України у клопотанні від 12.06.2024 року лише формально зазначені (як попередження зміни чи знищення властивостей вилучених речей), тоді як реальність їх існування слідчим взагалі не обґрунтовується, як власне і сама необхідність такого арешту.

Правова підстава і необхідність арешту майна ОСОБА_8 абсолютно нічим не доводиться (всупереч приписам ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України), а ґрунтується виключно на припущеннях слідчого, з якими безпідставно погодився слідчий суддя, не здійснивши належну оцінку доказів, як того вимагають положення ст. 94 КПК України.

Вказує, що поза увагою суду залишилися доводи представника власника майна стосовно того, що матеріали клопотання не містять жодного належного доказу причетності ОСОБА_8 до розслідуваного кримінального провадження, що очевидно не може виправдовувати втручання у його право власності. З а результатами проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 жодних наркотичних засобів, психотропних речовин чи прекурсорів виявлено не було, як і не було виявлено інших речей, які б дозволяли прийти до обґрунтованого висновку про його бодай імовірну причетність до обставин розслідуваного провадження (підтверджується протоколом обшуку).

Звертає увагу, що ОСОБА_8 не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні (про підозру йому не повідомлялося ні в цьому, ні в будь-якому іншому кримінальному провадженні), окрім як особи щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Слід зазначити також, що протокол обшуку від 11.06.2024 року не містить жодних відомостей про те, що вилучені за результатами проведення слідчої дії речі відповідають критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, що додатково доводить безпідставність такого вилучення в ході проведення обшуку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який зазначив про законність ухвали слідчого судді та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в провадженні СУ ГУНП у Вінницькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 05.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 2, ч. 3 ст. 311 КК України.

11.06.2024 в ході проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою : АДРЕСА_1 , було вилучен наступне майно, а саме на: адаптер для MicroSD TM «Kingston» з флеш-носієм MicroSD TM «Kingston» ємністю 32 Gb та на мобільний телефон ТМ «iPhone 14 ProMax» в прозорому чохлі з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Life» № НОМЕР_3 .

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області підполковник поліції ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 05.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 2, ч. 3 ст. 311 КК України, яким просила накласти арешт на вилучене в ході обшуку 11.06.2024 за адресою: АДРЕСА_2 та № 1804, майно, а саме адаптер для MicroSD TM «Kingston» з флеш-носієм MicroSD TM «Kingston» ємністю 32 Gb та на мобільний телефон ТМ «iPhone 14 ProMax» в прозорому чохлі з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Life» № НОМЕР_3 .

З клопотання про арешт майна слідує, що метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Зазначене в клопотанні майно є речовими доказами у кримінальному провадженні та тимчасово вилученим майном, вказані предмети мають значення для досудового розслідування, та відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст. 167 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі.

Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчим доведено необхідність накладення арешту на вилучене майно, яке відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України та ст.172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Задовольнивши клопотання слідчого з посиланням на зміст ст. 170 КПК України слідчий суддя врахував, що в ньому йдеться про арешт майна не підозрюваного, а арешт майна, передбачений п.1 ч.2 ст.170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, у тому числі з метою збереження речових доказів, а тому посилання захисника на те, що у ОСОБА_8 немає статусу підозрюваного, позбавленні підстав.

Доводи захисника про невідповідність вилученого майна вимогам ст.98 КПК України, є необґрунтованими та є лише обраним способом захисту.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Зазначені стороною захисту обставини не відносяться до порушень, пов`язаних з істотним та очевидним порушенням прав та свобод людини, та не можуть ставити під сумнів достовірність результатів такої слідчої дії, тож підстав для визнання доказів, здобутих в результаті обшуку на цій підставі на етапі досудового розслідування, недопустимими не вбачається.

За таких обставин, вказані доводи захисника мають бути предметом розгляду в суді першої інстанції під час саме судового розгляду, а вирішення питання допустимості зазначеного доказу та законності проведеної слідчої дії, з підстав зазначених захисником в апеляційній скарзі, на даному етапі є передчасним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2024 року, якою накладено арешт на майно, яке було вилучено 11.06.2024 в ході проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: адаптер для MicroSD TM «Kingston» з флеш-носієм MicroSD TM «Kingston» ємністю 32 Gb та на мобільний телефон ТМ «iPhone 14 ProMax» в прозорому чохлі з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Life» № НОМЕР_3 , - залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4