Провадження № 1-кп/592/203/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0000099, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2023 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Слов`янка Хасанського району Приморського краю російської федерації, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої машіністом насосних установок КП «Міськводоканал» СМР, раніше не судимої, паспорт громадянина України МА465839, виданий Ковпаківським РВСМУ УМВС України в Сумській області, 06.04.1998

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним (обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, погоджений заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 15.04.2024). Кваліфікація дій обвинуваченої судом (стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено.

У громадянки України ОСОБА_3 , яка будучи проросійсько-налаштованою, підтримує агресивну політику російської федерації, та звинувачує українську владу в розв`язанні та ескалації конфлікту між Україною та російською федерацією з 2014 року, на початку жовтня 2022 року (точний час в ході досудового розслідування не встановлений), виник злочинний умисел, направлений на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, шляхом схиляння інших людей до своєї позиції під час особистого спілкування з ними.

При цьому, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що її співрозмовники, не поділяють її проросійських думок та тверджень, ініціативно, активно з використанням різних аргументів, під час особистого спілкування з іншими особами, маючи на меті схиляння інших людей до своєї позиції, формувала у співрозмовників антивладні та проросійські настрої.

Так, ОСОБА_3 , маючи єдиний злочинний умисел, направлений на схиляння інших людей до своєї проросійської позиції, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, у період з 05.10.2022 до 26.10.2022 (точна дата та час не встановлені), перебуваючи в адміністративному приміщенні КП «Місьководоканал» Сумської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , з використанням різних аргументів, під час особистого спілкування з громадянкою України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , висловила свої проросійські думки, зокрема у таких фразах: «Это не правда. Не может такого быть. Не могут силы вс рф совершать обстрелы частных домов. Не верю в то, что показывают по нашему телевиденью. Россияне на это не способны. Русские военные не обстреливают Сумскую область, по частным домам, по школам, по сельсоветам они не стали бы стрелять», «Я была в россии, и работала там. К нам, украинцам, всегда относились хорошо, никто нас не трогал, и никаких проблем и притеснений никогда не было. Не рассказывай мне такого больше», «В Донецкой и Луганской областях некоторые ждали когда россия придет, так же как и в Херсонской, ты многого не понимаешь. Украина так же виновата в том, что происходит сейчас, я о войне».

Тим самим, ОСОБА_3 виправдовувала, визнавала правомірною, заперечувала збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.

В подальшому, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на схиляння інших людей до своєї проросійської позиції, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, у період з 05.10.2022 до 26.10.2022 (точна дата та час не встановлені), перебуваючи в адміністративному приміщенні КП «Місьководоканал» Сумської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого спілкування з громадянином України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , висловила свої проросійські думки, зокрема у таких фразах: «Когда я работала в россии, мне никто ничего плохого не сделал, отношение к украинцам, там в полне нормальное. Не верю в то, что показывают у нас по телевизору. То что происходит сейчас русские не могут делать», «Россияне не могут обстреливать нас, Сумскую область, еще не понятно кто кого обстреливает, пускай не рассказывают про гражданских. Украина тоже виновата, это делают ЗСУ. Не верь тому, что показывают по телевизору».

Тим самим, ОСОБА_3 , визнавала правомірною збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також виправдовувала загарбницькі протиправні дії з боку російської федерації.

Надалі, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на схиляння інших людей до своєї проросійської позиції, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, у період з 05.10.2022 до 27.10.2022 (точна дата та час не встановлені), перебуваючи в адміністративному приміщенні КП «Місьководоканал» Сумської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого спілкування з громадянином України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , висловила свої проросійські думки, зокрема у таких фразах: «Жалею по Советскому Союзу. При Советском Союзе жилось хорошо, если бы россияне пришли к нам в Сумы, то было бы только лучше от этого».

Тим самим, ОСОБА_3 , підтвердила свою антиукраїнську позицію, а також глорифікувала осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України.

Згідно висновку спеціаліста - заступника завідувача кафедри з наукової роботи, доктора філологічних наук, професора кафедри журналістики та філології Сумського державного університету ОСОБА_10 , вищезазначеними висловлюваннями ОСОБА_3 виправдовуває, визнає правомірною, заперечує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікує осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Стаття (частина статті) Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена ОСОБА_3 .

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Своїми умисними протиправними діями, які виразилися у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Позиція сторони захисту.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 по пред`явленому обвинуваченню за ч. 1 ст. 436-2 КК України вину не визнала та надала такі показання.

З вересня 2022 року, десь з числа 5-7, вона почала працювати на КП «Місьководоканал» Сумської міської ради машиністкою насосних установок на Лучанський водозабір. У деяких змінах вона працювала з ОСОБА_7 Розмовляли з нею на різні теми, зокрема, про місця навчання, де вчилась бо тато військовий. Напевно у вересні 2022 року, під час зміни, коли ОСОБА_3 працювала удвох із ОСОБА_7 між ними відбулась розмова, під час якої ОСОБА_7 розповідала, що її чоловік їздив на заробітки за кордон, у тому числі до рф, обговорювали тему ставлення до українців за кордоном. Обвинувачена розповідала їй, що також працювала і в Чехії і у росії, та ставилися до неї там добре, в погані ситуації вона не потрапляла. Також в ході бесіди ОСОБА_7 сказала, що їй зателефонували, обстріляли село, де мешкає її бабуся, на що обвинувачена їй зазначила, що це війна тож стріляють. При цьому ОСОБА_3 зазначила, що мала на увазі те, що росія стріляє по Україні, а наші відповідають. Тоді ОСОБА_7 агресивно відреагувуала на це, та сказала, що у неї там бабуся мешкає. Зазначала, що треба було домовлятись з 2014 року, «поки розмовляють дипломати, мовчать гармати». Восстанє з ОСОБА_7 чергувала в лютому 2023 року, конфліктів з нею не було. Свідок ОСОБА_11 суду повідомив неправду про те, що ОСОБА_7 плакала, оскільки остання була у нормальному стані.

Щодо спілкування із ОСОБА_8 , знає що він є співробітником КП «Місьководоканал» електрик, заперечила факт спілкування із ним. Він працює щодня з 8 до 17 год., окрім вихідних. 10.10.2022 вона з ним не спілкувалась. Іноді з ОСОБА_8 спілкувалась, але лише по робочим питанням. На теми війни росії з Україною розмов з ним не вела. На думку ОСОБА_3 ОСОБА_8 , надаючи показання в суді, оговорив її, оскільки хотів підтримати свою дружину ОСОБА_7 .

З приводу епізоду спілкування із ОСОБА_9 , то ОСОБА_3 повідомила, що вона знає його як колегу по роботі, іноді з ним працювали (чергували) разом в одній зміні. Познайомилася із ним у жовтні 2022 року. Окрім робочих питань, ніякі інші теми з ним не обговорювали. Також обвинувачена заперечила факт розмови із ОСОБА_9 12.10.2022. Причин оговорення її ОСОБА_9 вона не знає, та зазначила, що ОСОБА_12 та ОСОБА_9 товаришують, а свідок ОСОБА_13 - охоронець з їх зміни.

ОСОБА_3 також зазначила, що на роботі ніяких конфліктів у неї ні з ким не було.

Обвинувачена у скоєному не розкаялася, винною себе категорично не вважає.

Захисник ОСОБА_5 вважає обвинувачення не доведеним належними та допустимими доказами, а докази винуватості відсутні. Під час судового розгляду даного кримінального провадження, були досліджені не всі докази, які сторони вважали за необхідне надати. Судом було відхилено клопотання сторони захисту про додатковий допит свідків сторони обвинувачення та дослідження письмових доказів, наданих стороною захисту, а саме письмових протоколів допиту свідків сторони обвинувачення під час досудового розслідування.

Але навіть досліджені в судовому засіданні докази, на переконання сторони захисту, свідчать про недоведеність винуватості ОСОБА_3 в інкрімінованому їй кримінальному правопорушенні. Також сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад злочину, що передбачений ч.1 ст. 436-2 КК України (п.3 ч.1 ст. 373 КПК України). Також, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_3 такими діями взагалі вчинено кримінальне правопорушення, яке передбачено ч.1 ст. 436-2 КК України (п.1 ч.1 ст. 373 КПК України), тобто, відсутня сама подія злочину. Просив ухвалити виправдувальний вирок відносно підзахисної.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин в частині пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, визнаного судом доведеним. Мотиви суду.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Статтею 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч.1 ст.337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Доказуючи вину обвинуваченого, прокурором були надані суду письмові докази, які були ретельно досліджені та проаналізовані.

Судом досліджено висновок спеціаліста - заступника завідувача кафедри з наукової роботи, доктора філологічних наук, професора кафедри журналістики та філології Сумського державного університету ОСОБА_10 з якого вбачається, що на підставі тлумачення ключових понять у досліджуваних питаннях з`ясовано, що у наданих для аналізу висловлюваннях ОСОБА_3 , підтверджених чотирма свідками - військовослужбовцем, діловодом 4 роти 2 ДФТГ ОСОБА_11 ; електромонтером КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_8 , машиністкою насосних установок КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_7 та працівником КП ««Міськводоканал» СМР ОСОБА_9 , наявні ознаки виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України.

Аналізувались висловлювання ОСОБА_3 , зафіксовані 12 травня 2023 року у показаннях ОСОБА_11 . Він став свідком інформації, отриманої від ОСОБА_7 , яка повідомила про діалог, що відбувся напередодні між нею і ОСОБА_3 на тему обстрілів Миропільської громади з боку території рф. Лексичний аналіз висловлень останньої - це суцільні заперечення очевидного: это ложь (укр. це брехня), я не верю, что вооруженные силы рф могут совершать обстрелы частных домов (укр. я не вірю, що збройні сили Росії можуть здійснювати обстріл приватних будинків), это неправда, россияне на это не способны (укр. це неправда, росіяни на це не здатні), они не могут обстреливать Сумскую область, стрелять по гражданским, по частным домам они не стали бы стрелять (укр. вони не можуть обстрілювати Сумську область, стріляти цивільними, приватними будинками вони не стали б стріляти). Тричі вжита заперечна частка НЕ (не вірю, не можуть, не стали б) заперечує щось, відкидає, перекреслює. Префікс НЕ- допомагає у створенні нових слів, часто з протилежним значенням (неправда - брехня). Такі формулювання свідчать про виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.

Також аналізувались показання електромонтера КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_8 від 11 травня 2023 року. Він наводить слова ОСОБА_3 , яка не вірить в агресію росії проти України, тому вважає, що «россияне не могут обстреливать нас» (укр. росіяни не можуть обстрілювати нас); «то, что происходит сейчас, русские не могут делать» (укр. те, що відбувається зараз, росіяни не можуть робити); «Украина тоже виновата» (укр. Україна теж винна). Тут дієприкметник «винна» щодо України означає таку, яка вчинила що- небудь погане, зробила злочин, провинилася у чомусь. Отже, ОСОБА_3 визнає правомірною збройну агресію РФ проти України, а також виправдовує загарбницькі протиправні дії з боку РФ.

Ідентичними є й показання, зафіксовані у свідченнях машиністки насосних установок КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_7 від 11 травня 2023 року, яка безпосередньо мала діалог з ОСОБА_3 . Крім вже зазначених раніше іншими свідками її показів (это неправда, не может такого быть, не могут силы рф совершать обстрелы частных домов - укр. це неправда, не може такого бути, не можуть сили росії здійснювати обстріл приватних будинків), є також звинувачення України у тому, що зараз відбувається, а також згадки про тимчасово окуповані території України армією рф: «В Донецкой и Луганской области некоторые ждали, когда россия прийдет, так же, как и в Херсонской» (укр. На Донеччині та на Луганщині деякі чекали, коли росія прийде, так само, як і на Херсонщині). Дієслово «очікувати» означає тут «вичікувати, ждати приходу, приїзду, появи кого-небудь», у цьому випадку - чекати приходу зс росії. Така позиція красномовно засвідчує виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України.

Свідчення ОСОБА_9 від 15 травня 2023 року містять інформацію про те, що ОСОБА_3 шкодує про ОСОБА_14 , стверджує, що тоді було краще жити. Ознакою виправдання нею загарбницьких дій з боку рф є слова: «если бы россияне пришли к нам в Сумы, от этого было бы только лучше» (укр. якби росіяни прийшли до нас у Суми, від цього було б лише краще). У реченні використано умовний спосіб дієслова, який означає дію, можливу за певної умови або бажану. Безумовно, такі слова ОСОБА_3 свідчать також і про її антиукраїнську позицію і слугують ознакою глорифікацїї осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України.

Таким чином, аналіз наведених вище висловлювань ОСОБА_3 дає підстави зробити висновки, що висловлювання, відтворені вказаними вище свідками - військовослужбовцем, діловодом 4 роти 2 ДФТГ ОСОБА_11 ; електромонтером КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_8 , машиністкою насосних установок КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_7 та працівником КП ««Міськводоканал» СМР ОСОБА_9 , - є суголосними за формою й тотожними за змістом. Авторка наданих свідками висловлювань - машиністка водозбору КП «Міськводоканал» Сумської ради ОСОБА_3 - виправдовує, визнає правомірною, водночас заперечує розпочату в 2014 році збройну агресію російської федерації проти України, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту. Також у свідченнях ОСОБА_9 є висловлювання ОСОБА_3 мають ознаки глорифікацїї осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України.

Допитана у судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_10 зазначила, що вона є заступником завідучого кафедри з наукової роботи, доктор філософських наук, професор кафедри журналістики та філософії СумДУ. ОСОБА_10 підтвердила свої письмові висновки, надані нею 22.05.2023 у даному кримінальному провадженні. Також зазначила, що проводила лінгвістичний аналіз висловлювань ОСОБА_3 , про які повідомляли свідки у провадженні та викладені у протоколах їх допиту. Під час дослідження вона використовувала словники, довідники. Єдиного довідника лінгвістичного дослідження немає. Також спеціаліст зазначила, що у висловлюваннях обвинуваченої є всі ознаки виправдовування, визнання правомірною та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, є також і глорифікація зс рф.

Після оголошення показань свідків сторони обвинувачення, які вони надавали у судових засіданнях, ОСОБА_10 зазначила, що їх свідчення, надані у суді ще більше підтверджують її висновки, які нею зроблені раніше, щодо висловлювань ОСОБА_3 .

Судом за клопотанням прокурора допитані свідки сторони обвинувачення.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні суду надала показання, відповідно до яких, вона працює у КП «Місьководоканал» СМР машиністом насосних установок з 2022 року. ОСОБА_3 почала працювати також машиністом насосних установок на вказаному підприємстві з вересня 2022 року. У жовтні 2022 року, точну дату свідок не памятає, їй зателефонувала бабуся, яка мешкає у с. Запсілля та повідомила, що знову обстріляли село та снаряд прилетів їй у город. В той час з нею на зміні працювала ОСОБА_3 . Після телефонної розмови із бабусею ОСОБА_7 розповіла зміст розмови ОСОБА_3 Тоді обвинувачена стала говорити, що російські війська не можуть обстрілювати мирне населення, не віривши, на думку свідка, у такі факти. На її висловлювання ОСОБА_7 відповіла, що можуть обстрілювати та обстрілюють, оскільки вона дивилася новини, спілкувалась з людьми. На що ОСОБА_3 зазначила, що те, що у нас показують по новинах не все правда та багато недоговорюють.

Свідку здалося, що ОСОБА_3 не вірила тій інформації, про яку говорила бабуся. Тоді у ОСОБА_7 з ОСОБА_3 почалась дискусія і остання стала говорити, що раніше вона працювала у російській федерації та там до неї, як українки, ставилися добре, та висловлювала заперечення щодо того, що російські віська можуть шкодити мирному населенню України. Потім розмова зайшла про окуповані території України та обвинувачена сказала, що деякі люди чекали приходу російської влади на їх території. Також ОСОБА_3 говорила, що є вина української влади у тому, що сталося у 2014 році.

Дискусія у них відбулась як висловлювання думок на цю тему. Під час дискусії ОСОБА_3 виказувала такі висловлювання: «То, что происходит сейчас русские не могут делать, это провокация», «россияне не могут обтреливать нас, Сумскую область, еще не понятно кто кого обстреливает, пускай не рассказывают про гражданских. Украина тоже виновата, это делают ЗСУ. Не верь тому, что показывают по телевизору». Казала, що те що сталося в 2014 році є вина й Укрїнської влади. Казала також, що можливо ти права, а я може не права. У подальшому ОСОБА_7 не працювала в одній зміні із ОСОБА_3 , оскільки вийшла напарниця та попросила керівництво не ставити ОСОБА_7 спільні зміни з обвинуваченою, бо боялась, що остання буде знову спілкуватись на цю болісну тему, не було бажання заступати в одну зміну.

Під час дискусії на висловлювання ОСОБА_3 . ОСОБА_7 відреагувала негативно, оскільки ОСОБА_7 знала що відбувається у с. Запсілля. Після розмови з обвинуваченою ОСОБА_7 була обурена висловлюваннями обвинуваченої та на емоціях розповіла про те, що сталося охоронцю ОСОБА_11 , якого знає, підвозив її на автомобілі додому.

На наступний день ОСОБА_7 розповіла своєму чоловіку ОСОБА_8 про вказану розмову з обвинуваченою. До того ж свідок додала, що за весь час роботи ніяких конфліктів з ОСОБА_3 у неї не було.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні суду надав показання, відповідно до яких, він працює електромонтером у КП «Місьководоканал» СМР. За розкладом він працює з понеділка по п`ятницю з 7.30 год до 16.30 год. На вказаному підприємстві працює машиністом обвинувачена ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 почала працювати на даному КП з вересня 2022 року та з того часу стали з нею знайомитися та спілкуватися. У жовтні 2022 року, десь числа 10 свідок прийшов на зміну та став розмовляти із охоронцем про ситуацію з обстрілами у с. Миропілля, де мешкають родичі ОСОБА_8 . Під час розмови була присутня ОСОБА_3 . ОСОБА_8 сказав, що були обстріли у селі. Тоді ОСОБА_3 на це сказала, що то не росія стріляє а ми самі себе стріляєм. Росіяни не можуть нас обстрілювати, саме Сумську область. А за декілька днів до цього ОСОБА_3 говорила йому, що по телевізору говорять неправду і що в росії гарно було, коли вона там працювала, краще чим тут.

Під час розмови ОСОБА_7 із обвинуваченою з приводу обстрілів с. Запсілля ОСОБА_8 не був присутній. Дружина була засмучена після розмови з нею, у неї був стрес через розмову з ОСОБА_3 , але йому про цю розмову розповіла без подробиць.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні суду надав показання, відповідно до яких, він з 17.02.2022 у КП «Місьководоканал» СМР працює машиністом. ОСОБА_3 також працює машиністом на підміні на Лучанському водозаборі з вересня 2022 року. З ОСОБА_3 рідко були в одній зміні та взагалі спілкувались по робочих питаннях. Приблизно у середині жовтня 2022 року ОСОБА_9 працював в одній зміні з обвинуваченою. Під час спілкування ОСОБА_3 висловлювала те, що при радянському союзі жилось краще та вона сумує за тимим часами. Також вона сказала, якби прийшла росія у Суми, жилось би краще. На ці вислови обвинуваченої ОСОБА_9 сказав, що вона говорить якусь несінітницю та негативно поставився до висловлювань ОСОБА_3 . Більше ОСОБА_9 з ОСОБА_3 на ці теми не спілкувався. Інші особи при їх розмові присутні не були, розмова була до обіду. Також свідок зазначив, що ніяких конфліктів до цього та після цієї розмови у нього з обвинуваченою не було.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні суду надав показання, відповідно до яких, він входить до складу підрозділу ДФТГ 2. У жовтні 2022 року він працював охоронцем Лучанського водозабору КП «Місьководоканал» СМР, де працювала ОСОБА_3 машиністом. На початку жовтня 2022 року (точну дату не пам`ятає) зранку по закінченню його зміни він побачив машиніста ОСОБА_7 , яка тоді працювала разом із ОСОБА_3 , свідок запропонував ОСОБА_7 підвести її додому на своєму автомобілі. Під час поїздки ОСОБА_7 була пригнічена, заплакана, розповідала, що вночі був обстріл села, де мешкає її бабуся. Про це на зміні вона сказала ОСОБА_3 , на що остання стала говорити, що російські війська не можуть обстрілювати, а обстрілюють наші. Було видно, що ця розмова з ОСОБА_3 вплинула на ОСОБА_7 . Після того про цей факт свідок усно доповів командуванню ДФТГ, зокрема ОСОБА_15 , оскільки КП «Міськводоканал» СМР є об`єктом критичної інфрастурктури. ОСОБА_3 зазвичай не дуже ОСОБА_16 , майже з нею ніколи не спілкувався, будь-яких розмов ОСОБА_3 з ОСОБА_7 не чув.

Судом за клопотанням сторони захисту були допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні надала показання, відповідно до яких, вона працює машиністом у КП «Міськводоканал» з 1989 року. Також на даному підприємстві працюють машиністи ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , а також електриком ОСОБА_8 . Під час роботи іноді може бути підміна працівника іншим.

Декілька разів на зміні свідок працювала із ОСОБА_3 у 2022 році, точні дати не пам`ятає. Під час роботи та спілкування з обвинуваченою, остання проросійських висловів не говорила. Говорила, що їй шкода наших солдатів та скоріше б була перемога.

ОСОБА_17 під час спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 присутня не була та про теми їх розмов їй нічого не відомо. Які були відносини у ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 їй також не відомо. Також свідок зазначила, що у ОСОБА_3 ніяких конфліктів ні з ким не було.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що вона працює майстром насосних станції Сумського водоканалу. ОСОБА_3 вона знає з вересня 2022 року, яка прийшла на роботу машиністкою на Лучанську водонасосну станцію. Машиністи та охоронці перебували у підпорядкуванні ОСОБА_18 . До ОСОБА_3 , як співробітника, у свідка не було нарікань. Свідком проросійських висловлювань обвинуваченою вона не була.

Також ОСОБА_19 зазначила, що вона складає графік роботи машиністів на місяць, підмінні зміни також туди вносяться. Окрім того, свідок займається табелюванням робочого часу спіробітників, які перебувають у її підпорядкуванні.

Чи були товариські відносини у Волкових з ОСОБА_9 . ОСОБА_19 не відомо. Водночас свідок зазначила, що у ОСОБА_3 на роботі не було конфліктів.

Стороною захисту в суді не надано доказів, відомостей та інформації, які давали підстави вважати, що свідки сторони обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 обмовляють ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину. Також ці обставини підтвердили і свідки захисту ОСОБА_18 та ОСОБА_17 .

Безпосередньо свідки сторони захисту не надали будь-яких свідчень на спростування пред`явленого зміненого під час судового розгляду обвинувачення.

У ході судового розгляду досліджувався табель обліку використання робочого часу КП «Міськводоканал» СМР за жовтень 2022 року. Відповідно до вказаного табелю ОСОБА_3 перебувала на робочому місці одночасно із ОСОБА_7 05.10.2022, 09.10.2022, 22.10.2022, 26.10.2022, із ОСОБА_9 01.10.2022, 02.10.2022, 05.10.2022, 09.10.2022, 22.10.2022, 26.10.2022, 27.10.2022.

Зазначену інформацію також частково підтверджує графік роботи машиністів Лучанської насосної станції на жовтень 2022 року, за виключенням сумісних змін ОСОБА_3 з ОСОБА_9 22.10.2022, 26.10.2022, 27.10 2022.

Таким чином суд вважає показання обвинуваченої та її позицію у справі обраним способом захисту, які не відповідають дійсності.

Судом дотримано норми, установлені статтями 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені, оцінені у судовому засіданні докази, суд визнає належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд дотримується ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, та у всій своїй сукупності безсумнівно доводять вину обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 66 КК України - судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 67 КК України - судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 436-2 КК України, вчинений обвинуваченою ОСОБА_3 , відповідно до класифікації злочинів, передбачений ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, яка офіційно працевлаштована, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, не має не знятих та непогашених судимостей, на обліку у лікаря психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, конкретні обставини вчинення злочину, також враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, поведінку після вчинення злочину, позитивні характеристики з місця роботи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, враховуючи конкретні обставини справи, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за її поведінкою.

Суд бере до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої, орган пробації, вважає, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, відсутність історії правопорушень, наявність факторів, які можуть впливати на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, при умові, що провина обвинуваченої буде доведена, на думку органу пробації, доцільно застосувати покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства. При цьому, на думку органу пробації виконання покарання у громаді, можливе при умові застосування до обвинуваченої соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи, із метою виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень: проведення постійних профілактичних бесід, надання іншої практичної допомоги працівниками органу пробації.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 436-2 КК України у виді пробаційного нагляду та покласти на обвинувачену обов`язки, що визначені ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, оскільки вчинено в умовах воєнного стану, а також необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цивільних позовів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження.

За твердженням прокурора речові докази, процесуальні витрати, накладені арешти відсутні.

Стороною обвинувачення не заявлялось клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої, тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 2, 3 ст. 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 до відбуття призначеного покарання обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченій, захиснику право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1