Ухвала

іменем України

18 березня 2024 року

м. Київ

справа № 204/5026/20

провадження № 51-1358 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 ,

встановила:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000535 від 03 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України (далі - КК) закрито у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року залишено без змін.

У своїй касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає про те, що:

- досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено 25 жовтня 2018 року, коли стороні захисту було відкрито матеріали досудового розслідування, складено та вручено обвинувальний акт, а також проставлено відповідну відмітку у Єдиному реєстрі досудових розслідувань про рішення щодо направлення обвинувального акта до суду, при цьому жодних слідчих та процесуальних дій, направлених на збір доказів, у даному кримінальному провадженні після відкриття матеріалів та вручення обвинувального акту, не здійснювалось;

- після повернення обвинувального акту прокурору, також жодних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні не здійснювалося, а тому досудове розслідування не відновлювалось, у зв`язку із чим, відсутні підстави для зарахування вказаного періоду у строк досудового розслідування;

З огляду на зазначене, прокурор вважає, що підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - відсутні.

Крім того, додатково вказує, що на час розгляду клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, закінчилися строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, проте, судом, у ході судового розгляду, не роз`яснено особі, яка притягується до кримінальної відповідальності той факт, що на момент судового розгляду закінчилися вказані строки, що було підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та закриття провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

При цьому, на думку прокурора, при можливій наявності двох підстав для закриття кримінального провадження відносно особи, суд першої інстанції жодним чином не мотивував обрання однієї з них, що на його думку, свідчить про невмотивованість ухваленого рішення, та наявність підстав для визнання такого рішення ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Додатково зауважує, що суд апеляційної інстанції, при перегляді рішення місцевого суду, проігнорував доводи прокурора в цій частині та не врахував позицію Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду від 06.12.2021 (справа №521/8873/18, провадження №51-413 кмо 21), якою встановлено, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, суди мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги прокурора, серед іншого, зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанції, підтвердженим в ухвалі суду апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, тобто у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК.

Положеннями ст. 219 КПК визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК); досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину (п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК).

Як встановлено місцевим судом та підтверджено в рішенні суду апеляційної інстанції, відомості про кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_5 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 травня 2018 року за №0000535.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- 07 липня 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та 18 жовтня 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, з ч. 3 ст. 368 КК на ч. 2 ст. 369-2 КК України.

- ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року у справі № 202/3926/18 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні був продовжений до чотирьох місяців, а саме до 07 листопада 2018 року, який є останнім днем строку досудового розслідування у вказаному провадженні.

- 25 жовтня 2018 року ОСОБА_5 та його захисника повідомлено про завершення досудового розслідування та відкрито матеріали, цього ж дня сторону захисту з ними ознайомлено та вручено копію обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування.

- 25 жовтня 2018 року за вих. №15/2-7179-18 прокурором складено супровідний лист про направлення обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Разом із тим, відповідно до накладної про надання послуг з кур`єрської доставки кур`єрського поштового зв`язку мережі ПП НВФ ТВІН-ДМ №208230, матеріали кримінального провадження №0000535 відносно ОСОБА_5 лише 02 січня 2019 року о 15.00 год прокуратурою Дніпропетровської області передані вказаній кур`єрський компанії для відправлення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Місцевий суд, при постановленні ухвали, послався на позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.02.2021 (справа № 344/6630/17), відповідно до якої, досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом, має 3 ключові стадії: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень ст. 290 КПК України; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акту, тобто кінцевим моментом строку досудового розслідування є саме його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК України.

Таким чином, враховуючи те що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 у вказаному провадженні вперше був направлений до суду поза межами строків досудового розслідування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що у даному випадку вказані обставини свідчить про наявність підстав для закриття кримінального провадження, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, з чим погодилась і колегія суддів суду апеляційної інстанції.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо необхідності вважати моментом скерування обвинувального акта до суду, дату зазначення про таке рішення при проставленні відмітки у ЄРДР, колегія суддів суду апеляційної інстанції зауважила, що такі твердження є неспроможними з огляду на наступні обставини.

Зокрема, суд апеляційної інстанції послався на постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 вересня 2021 року, в якій сформульовано правовий висновок про те, що кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду. Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Аналогічні позиції щодо застосування зазначених положень процесуального закону сформульовані ККС ВС також в постановах від 25.11.2021 у справі № 146/140/21, від 01.07.2021 у справі № 752/3218/20, від 15.12.2021 у справі 483/911/20, від 21.04.2021 у справі № 991/6516/20, від 16.01.2023 у справі № 635/7519/20, а також у пунктах 18-20 мотивувальної частини постанови Об`єднаної палати ККС ВС від 24.10.2022 у справі № 216/4805/20 та інших.

З огляду на зазначене, судом першої та апеляційної інстанції зауважено, що така процесуальна дія як направлення обвинувального акту, не може бути пов`язана з датою проставлення відмітки направлення до суду у ЄРДР, оскільки, у протилежному випадку, особа тривалий час знаходилась би в стані правової невизначеності щодо свого процесуального статусу, та набуття нею такого статусу залежало б від процесуальної поведінки прокурора при внесенні останнім відповідних відомостей до ЄРДР, що суперечить положенням ст. 28, ч. 2 ст. 113 та ст. 283 КПК України.

З наведеним висновком також погоджується і колегія суддів, та з урахуванням наведеної вище практики Верховного Суду, а також положень, передбачених ч. 1 ст. 116 КПК України, вважає за необхідне вкотре зауважити, що направленням обвинувального акта до суду є день його безпосереднього подання до суду першої інстанції або направлення засобами поштового зв`язку, у зв`язку із чим, посилання прокурора на необхідність врахування дати проставлення відмітки в ЄРДР про прийняття рішення щодо направлення обвинувального акту до суду, є неспроможними та на увагу не заслуговують.

При цьому, надаючи оцінку доводам прокурора щодо нероз`яснення судом першої інстанції ОСОБА_5 , існуючих на час розгляду, підстав для звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття провадження на вказаній підставі з урахуванням положень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, колегія суддів приймає до уваги позицію суду апеляційної інстанції, сформовану за результатами перегляду аналогічних доводів прокурора, викладених у апеляційній скарзі.

Зокрема, колегією суддів апеляційного суду вказано, що всупереч твердженням прокурора, судом першої інстанції було наголошено обвинуваченому про наявність вказаних обставин та роз`яснено правові наслідки. При цьому, зауважено, що такі доводи прокурора є безпідставними, з огляду на те, що виходячи з положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а відтак сторона захисту, скориставшись своїм правом вибору заявила саме клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, та суд розглядав саме вказане клопотання.

Крім того, апеляційний суд зауважив, що відповідних клопотань при перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку ОСОБА_5 не заявляв, а тому, не знайшов підстав для висновку про те, що права останнього були порушені у будь-який спосіб.

Як убачається з наданої ухвали апеляційного суду, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині в повній мірі були перевірені судом апеляційної інстанції та на них надано вичерпну відповідь.

Таким чином, твердження прокурора щодо ігнорування доводів останнього про необхідність врахування вищенаведеної позиції Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду у складі Верховного суду від 06.12.2021(справа №521/8873/18, провадження №51-413 кмо 21) судом апеляційної інстанції, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає неспроможними.

З наведеними висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав щодо застосування положень передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, також погоджується і колегія суддів Верховного Суду, та додатково зазначає, що прокурором у касаційній скарзі не наведено будь-яких обґрунтувань з приводу того, яким чином прийняте судом рішення про закриття кримінального провадження, а саме, з підстави, передбаченої п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, істотно погіршило становище ОСОБА_5 , з огляду на те, що обидві підстави для закриття провадження є нереабілітуючими, а сторона захисту скористалася своїх правом, передбаченим ст. 26 КПК України та не оскаржувала судові рішення саме з цих підстав.

Оцінюючи доводи прокурора щодо неможливості врахування періоду після повернення обвинувального акту до повторного звернення в суд із обвинувальним актом, Суд зауважує, що чинними положеннями КПК України, після виконання положень п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, не передбачено відновлення будь-яких процесуальних строків, у зв`язку із чим, доводи касаційної скарги в цій частині не ґрунтуються на положеннях КПК та жодним чином не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На переконання колегії суддів касаційного суду, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог процесуального закону в цілому дав належну оцінку викладеним у поданій апеляційній скарзі доводам, які є аналогічним доводам касаційної скарги, та обґрунтовано залишив їх без задоволення, належним чином обґрунтувавши своє рішення.

Враховуючи викладені обставини, Суд вважає, що касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів постановлені судові рішення, оскільки вони є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивованими, та в повній мірі відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.

Отже за результатом перевірки доводів прокурора, колегією суддів не встановлено підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги прокурора.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3