Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/501/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000081 від 17.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт сипучої речовини, яка за зовнішніми ознаками схожа на вибухову, а саме порох, яка міститься у металевій ємності, виявленої та вилученої в ході проведення огляду місця події від 17.03.2024 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного за добровільною згодою особи, яка ним володіє ОСОБА_6 шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

З матеріалів клопотання вбачається, що 17.03.2024 року, о 11 год. 49 хв., до чергової частини відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення від ДОП ОСОБА_7 про те, що під час обслуговування виклику разом з працівниками СРПП у будинку ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 виявлено вибухову речовину, а саме порох.

За даним фактом СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області 17.03.2024 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000081 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 263 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, припинення виявленого кримінального правопорушення, вилучення предмету кримінального правопорушення, який згідно ст. 98 КПК України є речовим доказом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення, з метою збереження та подальшого дослідження, 17.03.2024 року з 12 год. 48 хв. до 13 год. 02 хв., в порядку ст. 237 КПК України, працівниками ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, на підставі письмової згоди ОСОБА_6 , проведено огляд місця події на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено металеву ємність у якій містилась сипуча речовина, яка за зовнішніми ознаками схожа на порох, яку упаковано до спец. пакету PSP 3094501 та вилучено в якості речового доказу до відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Відповідно до постанови слідчого від 17.03.2024 року вилучену в ході огляду місця події сипучу речовину, яка за зовнішніми ознаками схожа на порох визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000081 від 17.03.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 11.04.2024 року клопотання заступника начальника СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 про проведення огляду в межах кримінального провадження №0000081, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України задоволено. Визнано правомірним проведений 17.03.2024 року з 12 год. 48 хв. до 13 год. 02 хв. заступником начальника СВ відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 огляд місця події на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проведений за добровільною згодою особи, яка ним володіє, у ході якого, у будинку виявлено та вилучено металеву ємність у якій містилась сипуча речовина, яка за зовнішніми ознаками схожа на вибухову, а саме порох.

Клопотання обґрунтоване тим, що на думку слідчого, існують всі правові підстави для накладення арешту на вилучене в ході огляду місця події 17.03.2024 року майно, яке в подальшому буде досліджено та оцінено органом досудового розслідування відповідно до вимог ст. 94 КПК України та буде прийнято законне процесуальне рішення у розумні строки.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали з підстав наведених у ньому та просять його задоволити.

Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи наведене слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання без участі власника майна ОСОБА_6 .

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права (пункт 1 частина 1 статті 7 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 8 КПК України).

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею (абзац 3 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012).

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Частиною першою статті 170 КПК України поняття арешту майна визначено як тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, а також можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому разі арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У § 44 рішення Lavrechov v. the Czech Republic від 20.06.2013 (заява № 57404/08) ЄСПЛ наголошує, що для того щоб втручання було сумісним із положенням першого речення частини першої статті 1 Протоколу № 1, воно повинно бути законним, задля загального (суспільного) інтересу та пропорційним, тобто воно повинно мати «справедливий баланс» між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав особи (див., зокрема, Beyeler v. Italy, заява № 33202/96, § 107, та Gladysheva v. Russia, заява № 7097/10, 06.12.2011, § 75). Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен враховувати, з одного боку, важливість переслідуваної мети, а з іншого - тягар, який покладається на заявника, включаючи характер втручання, поведінку заявника та поведінку органів державної влади (див. Yildirim v. Italy, заява № 38602/02, та Forminster Enterprises Limited v. Czech Republic, заява № 38238/04, 09.10.2008, § 75).

Слідчим суддею встановлено, що вилучене майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Окрім того, слідчим у достатній мірі наведено наявність підстав, які можуть свідчити про те, що вказане майно може містити на собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На даному етапі слідчий суддя вважає використання вказаного майна як доказу в кримінальному провадженні цілком можливим, у зв`язку з наявністю обґрунтованих підстав вважати, що вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також забезпечення проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження зазначеного майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідне накладення арешту на це майно.

Враховуючи принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про арешт майна з метою збереження речових доказів з підстав, зазначених у клопотанні, відповідає вимогам процесуального закону, а відтак підлягає задоволенню.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що на даній стадії він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ст. 174 КПК України за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Клопотання заступника начальника СВ відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000081 від 17.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України задоволити.

Накласти арешт на сипучу речовину, яка за зовнішніми ознаками схожа на вибухову, а саме порох, яка міститься у металевій ємності, виявлену та вилучену в ході проведення огляду місця події від 17.03.2024 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного за добровільною згодою особи, яка ним володіє ОСОБА_6 шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1