Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

25 березня 2024 року

смт Покотилівка Харківської області

Справа № 619/3977/17

Провадження № 1-кп/635/172/2024

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження, за обвинуваченням

ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27 частиною 3 статті 146, частиною 2 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України та

ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 27 частиною 3 статті 146, частинами 2, 3 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Харківського районного суду Харківської області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002557 за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27 частиною 3 статті 146, частиною 2 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України та ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 27 частиною 3 статті 146, частинами 2, 3 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України.

14.03.2024 від обвинуваченого ОСОБА_10 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 на цілодобовий домашній арешт. Вказане клопотання подане в порядку статті 201 КПК України.

В обґрунтування клопотання обвинувачений ОСОБА_10 посилається на те, що вже тривалий час тримається під вартою, зазначив, що попереднє ув`язнення не повинно передбачати покарання у вигляді позбавлення волі і не може бути формою очікування. Обґрунтовані ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України відсутні. Повідомив у судовому засіданні, що має місце роботи, міцні соціальних зав`язків, та хвору дружину, у зв`язку з чим є потреба у догляді за дітьми.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного, просив клопотання про зміну запобіжного заходу задовольнити та надав у судовому засіданні докази на підтвердження заявленого клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу у зв`язку з його необґрунтованістю, звернула увагу, що питання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 вже було вирішено судом відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2024 року та просила суд залишити клопотання без розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 .

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 просила відмовити у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку з відсутності правових підстав.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Суд, вислухавши думки учасників судового засідання з приводу доцільності зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відносно обвинуваченого ОСОБА_10 дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень частини 1 статті 201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Згідно із частиною 4 цієї статті таке клопотання розглядається судом згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно частини 5 статті 201 КПК України суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися, судом.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно вимог статті 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, судом встановлено, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 на цілодобовий домашній арешт, в порядку статті 201 КПК України було складено обвинуваченим 03.03.2024 тобто після спливу тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу, але вказане клопотання надійшло до суду 14.03.2024 року, тобто через день після винесення ухвали про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні якого він мав можливість навести усі аргументи, щодо зміни запобіжного заходу.

Так, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_10 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави на строк до 11.05.2024 року.

Відповідно до вказаної ухвали, судом зазначено, що питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення відносно ОСОБА_10 з огляду на стадію цього кримінального провадження наразі не вирішується, оскільки докази, які на думку сторони обвинувачення його підтверджують, підлягають дослідженню в порядку глави 4 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання обґрунтованості чи необґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_10 вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Суд врахував, що відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 обвинувачуються у викраденні ОСОБА_11 , вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, нападі на потерпілого ОСОБА_11 з метою заволодіння його майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисному вбивстві ОСОБА_11 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті викраденої людини, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, що відповідно до положень статті 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, а відтак є підстави вважати, що вони можуть перешкоджати встановленню істини у справі та переховуватися від органів досудового розслідування або суду у зв`язку з невідворотністю можливого призначення їм покарання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 лишня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на конкретні обставини справи та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого, обвинувачується ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про відсутність беззаперечних стримуючих факторів, що може виключати наявність ризику переховування від суду.

У даному випадку, суд встановив, що продовжує існувати ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховування від суду.

Зважаючи на те, що судовий розгляд триває, судом досліджуються матеріали справи, жоден свідок зі сторони обвинувачення судом ще не допитаний, а вплив на свідків можливий як на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом, суд вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_10 може чинити тиск на свідків з метою зміни показань у подальшому на свою користь, чим перешкоджатимуть встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

Вказане дає обґрунтовані підстави для висновку, що вказаний ризик не зменшився та продовжує існувати.

В даному випадку суд встановив, що продовжує існувати ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України відносно ОСОБА_10 є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Ухвалою суду від 13.03.2024 року встановлено, що на момент розгляду клопотання існують підстави для продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 раніше обраного запобіжного заходу, оскільки підстави, які були на час обрання та продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Згідно вимог статті 178 КПК України, суд врахував інші обставини, які підтверджені наданими сторонами доказами, зокрема особу обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, раніше не судимий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має соціальні зв`язки, одружений, має двох неповнолітніх дітей.

Суд зазначає, що обставини на які у своєму клопотанні посилається обвинувачений ОСОБА_10 , зокрема, хворобу його дружини ОСОБА_12 , яка підтверджується Протоколом ультразвукового дослідження органів малого тазу від 19.03.2024, збереження за ОСОБА_10 робочого місця в ННЦ «ІЕКВМ» згідно довідки №19 від 21.03.2024 - є недостатнім для заміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Суд констатує, що у клопотанні не були зазначені інші нові обставини, які не розглядалися, судом.

На переконання суду, на даній стадії судового розгляду заміна обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт буде недостатнім для забезпечення виконання ним покладених процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів не встановила обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 на цілодобовий домашній арешт, в порядку статті 201 КПК України тому, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про прискорення розгляду кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що з урахуванням навантаження суддів, кількості осіб, які також тримаються під вартою та знаходяться у провадженні кожного з суддів колегії, кількості повітряних тривог, наявність/відсутність інтернету та світла для організації та проведення судових засідань у режимі відеоконференції та інших об`єктивних обставин - суд робить усе можливо з метою розгляду вказаного кримінального провадження у розумні строки, передбачені статтею 28 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 194, 197, 201, 331, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам.

Ухвала набрирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений учасникам судового провадження 28 березня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_13

Судді ОСОБА_14

ОСОБА_15