Справа № 357/1453/23
У Х В А Л А

про тримання під вартою

14 лютого 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

заставодавця - ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі відеоконференції із Заводського районного суду м. Дніпродзерджинська) - ОСОБА_7 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про звернення застави в дохід держави та застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання заставодавця ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , про повернення застави, у кримінальному провадженні № 0003276, яке внесене до ЄРДР 16 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

у першому з поданих клопотань, прокурор ОСОБА_3 просив: звернути в дохід держави заставу в розмірі 148 860 грн, внесену 21 грудня 2022 року ОСОБА_6 за ОСОБА_5 , згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2022 року.

Мотивував його тим, що згідно з умовами застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави, він мав виконувати такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Кам`янське, Дніпропетровської області, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України і в`їзд в Україну; уникати спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженню, а також особами, які брали участь в якості понятих під час проведення слідчих, процесуальних дій.

Вважав, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід не зміг виконати своє основне завдання - забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки той в судове засідання від 09 січня 2024 року не прибув, без поважних причин.

Своєю чергою, прокурор ОСОБА_3 надав до суду клопотання, у якому просив: застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, без можливості внесення застави.

Мотивував його тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: (1) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2010 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки; (2) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2011 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, яке відбув повністю та звільнений - 21 жовтня 2015 року; (3) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки; (4) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року, за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 10 (десять) днів, яке відбув повністю та звільнений - 26 грудня 2017 року; (5) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України, до арешту на строк 4 (чотири) місяці; (6) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року, за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, яке відбув повністю та звільнений - 16 листопада 2022 року.

Згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2022 року, ОСОБА_5 обрано запобіжний захід, тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, з можливістю внесення застави в розмірі 148 860 грн, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку з внесенням застави, з 23 грудня 2022 року ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід - застава.

Згідно з умовами застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді застави, він мав виконувати такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Кам`янське, Дніпропетровської області, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України і в`їзд в Україну; уникати спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженню, а також особами, які брали участь в якості понятих під час проведення слідчих, процесуальних дій.

Строк дії вказаних обов`язків неодноразово продовжувався судом, востаннє - 07 грудня 2023 року, строком на 2 (два) місяці.

Вважав, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід не зміг виконати своє основне завдання - забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки той в судове засідання від 09 січня 2024 року не прибув, без поважних причин.

Вказував, що зараз існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений ОСОБА_5 без застосування до нього запобіжного заходу може вчиняти спроби переховування від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Про можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, на його думку, свідчить тяжкість покарання, яке загрожує останньому - позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років, що саме по собі може спонукати його до переховування від суду, відомі дані про особу ОСОБА_5 , який постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків не має, не є мешканцем м. Біла Церква, де згідно пред`явленого обвинувачення він вчинив злочин, а також процесуальна поведінка останнього, який 09 січня 2024 року не прибув до суду без поважних на те причин.

Звертав увагу, що на ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення вказує репутація останнього, який неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, 186 КК України, у тому числі, відбував покарання реально, що є підставою для твердження, що він схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

До того ж, зазначав, що обвинувачений ОСОБА_5 достовірно знаючи про воєнний стан на території України, неспровоковану військову агресію проти українського народу, з боку російської федерації, усвідомлюючи надзвичайно складний період в житті української нації, протиставив себе державі, суспільному порядку та моральності, без будь-яких докорів сумління та співчуття вирішив збагатитись за рахунок чужого майна, задовольняючи при цьому свої корисливі інтереси. Характер вчиненого кримінального правопорушення, поведінка обвинуваченого вказує на його сміливість та кмітливість у вчиненні злочинів, а тому наявність у нього морального бажання та схильності до вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема корисливих.

Вказував, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначав, що запобігти вказаним ним ризикам можна лише за допомогою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 у ході судового провадження свідчить, що інші запобіжні заходи не зможуть попередити установлені ризики.

Вказував, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, заставу застосовувати не слід.

Також, до суду надійшло клопотання, заставодавця ОСОБА_6 , у якому вона просила: застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, з можливістю внесення застави та повернути їй заставу.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона внесла заставу за ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків. Він їх належним чином виконував, а саме: прибував до суду, надавав клопотання, проходив лікування. Однак, на сьогоднішній день обвинувачений ОСОБА_5 самостійно виявив бажання про зміну йому запобіжного заходу, оскільки не хоче продовжувати наражати на небезпеку суспільство. Суд не брав до уваги ту обставину, що лікар рекомендував ОСОБА_5 не пересуватися в громадському транспорті. Суд відмовляв ОСОБА_5 брати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.

Окрім цього, до суду надійшло клопотання, обвинуваченого ОСОБА_5 , у якому він просив: застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, з можливістю внесення застави та повернути внесену ОСОБА_6 заставу.

Свої вимоги мотивував тим, що він хворіє на туберкульоз, не може наражати інших на небезпеку в громадському транспорті. Суд це не враховує, відмовляє йому в можливості брати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції. Він надавав докази, що підтверджують хворобу і неможливість пересуватися в громадському транспорті. Законом передбачена відповідальність за поширення туберкульозу. Він до суду прибував, направляв до суду клопотання, виконував належним чином покладені на нього обов`язки.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подані ним клопотання, за підстав та обставин наведених у них.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив взяти його під варту, вказував, що не ухилявся від суду, приходив до суду за місцем проживання, хворіє на туберкульоз, мав намір брати участь в судових засіданнях у режимі відеоконференції. Зараз він працює, працевлаштовує людей в Польщі. Він не може перебувати в громадських місцях, тому що наражає на небезпеку інших.

Заставодавець ОСОБА_6 підтримала своє та ОСОБА_5 клопотання, зазначала, що ОСОБА_5 фізично не може прибувати до суду, він не переховувався, їй відомо, що він писав клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти клопотань прокурора ОСОБА_3 , оскільки обвинувачений ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків не порушував, з`являвся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ, для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, на свідків впливати не може, тому що він їх боїться, вони погрожували йому фізичною розправою, ОСОБА_5 не бачив рішень про відмову йому у відеоконференції. Зараз працює, хворіє на туберкульоз, а тому не може прибувати до суду не наражаючи на небезпеку інших.

Судом установлено, що згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2022 року, до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід, тримання під вартою на шістдесят днів.

Також, визначено ОСОБА_5 розмір застави - шістдесят розмірів прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, що становить 148 860 грн. У разі внесення застави покладено такі обов`язки: прибувати до органу досудового розслідування, прокурора чи суду (залежно від стадії провадження) за першою вимогою; не відлучатися з міста Біла Церква без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України і в`їзд в Україну; уникати спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженню, а також особами, які брали участь в якості понятих під час проведення слідчих, процесуальних дій.

Згідно з квитанцією № 0.0..1 від 21 грудня 2022 року, у розмірі 148 860 грн, на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, ОСОБА_6 внесла заставу за ОСОБА_5 в розмірі 148 860 грн.

Отже, з вказаної дати обвинувачений ОСОБА_5 вважається особою, до якого застосований запобіжний захід у виді застави.

Судом неодноразово продовжувався строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків, востаннє, згідно ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року, строком на 2 (два) місяці.

Отже, вони закінчили свою дії 07 лютого 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Отже, застава нерозривно пов`язана з дією обов`язків, які покладені на обвинуваченого ухвалою суду чи слідчого судді, а тому у разі, якщо строк їх дії не продовжений, вона припиняє свою дію.

У такому випадку застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

За таких обставин, застосована до ОСОБА_5 застава припинила свою дію 08 лютого 2024 року, адже строк дії покладених на нього обов`язків не продовжено.

Отже, заставу, яку внесла ОСОБА_6 за обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно повернути.

У зв`язку з цим, клопотання прокурора ОСОБА_3 про звернення застави в дохід держави, необхідно залишити без задоволення, а клопотання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , про повернення застави - задовольнити.

Своєю чергою, відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частина перша статті 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом установлено, що згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде порушено, якщо судове рішення або по суті твердження представника держави щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку, що він є винним, тоді як його вину ще не доведено відповідно до закону. За відсутності формального висновку цього достатньо для припущення, що суд або відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним, і передчасне висловлення такої думки судом неодмінно порушить принцип презумпції невинуватості. Однак слід розрізняти твердження, які відображають думку про винуватість особи, та твердження, які просто описують «стан перебування під підозрою». Перші порушують презумпцію невинуватості, тоді як другі розглядаються як беззаперечні у різних ситуаціях, розглянутих Судом (п. 136 рішення ЄСПЛ у справі «Грибник проти України» за заявою № 58444/15, від 17 вересня 2020 року).

Отже, вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, на стадії судового провадження, у суду відсутнє право наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд зазначає, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно з клопотанням прокурор ОСОБА_3 посилався на ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 без застосування до нього запобіжного заходу може вчиняти спроби переховування від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: (1) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2010 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки; (2) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2011 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, яке відбув повністю та звільнений - 21 жовтня 2015 року; (3) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки; (4) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року, за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 10 (десять) днів, яке відбув повністю та звільнений - 26 грудня 2017 року; (5) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України, до арешту на строк 4 (чотири) місяці; (6) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року, за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, яке відбув повністю та звільнений - 16 листопада 2022 року.

Суд зазначає, що ОСОБА_5 загрожує покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років.

Суд вважає, що вказане є суттєвим мотивом для обвинуваченого ОСОБА_5 здійснити спробу втечі та переховування від суду.

З наявних у матеріалах справи даних, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 неодружений, непрацюючий, дітей не має, не навчається.

Суд вважає, що такі дані про особу ОСОБА_5 свідчать, що він не має міцних соціальних зв`язків, які здатні попередити можливу зміну ним місця проживання чи перебування.

До того ж, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 не прибув до суду в судове засідання, яке призначалось на 09 січня 2024 року, 05 лютого 2024 року, у телефонному режимі повідомляв канцелярію суду, про те, що перебуває в приміщенні Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ, чекає на відеоконференцію.

Однак ухвалою від 08 січня 2024 року та 02 лютого 2024 року, клопотання ОСОБА_5 про такий порядок розгляду залишені без задоволення.

Суд зазначає, що обвинувачений не вправі самостійно визначити, яким чином йому брати участь в судових засіданнях, це можливо виключно на підставі судового рішення та у разі відсутності рішення про призначення судового засідання в режимі відеоконференції він зобов`язаний прибувати до суду особисто.

Отже, суд вважає, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 мотиву, для здійснення спроб втечі та переховування від суду, а саме: йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які можуть попередити таку поведінку, а також його процесуальна поведінка під час судового розгляду, за час якого він порушив умови застосованого до нього запобіжного заходу, доводять наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд оцінює його, як високий, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 уже здійснив спробу ухилитися від суду.

Своєю чергою, обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово судимий, за вчинення злочинів, з корисливого мотиву, відбував покарання за їх вчинення у тому числі в місцях позбавлення волі, знову обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення, з корисливим мотивом, доказів наявності у нього джерел доходів, у розпорядженні суду не має.

Усе вказане, на думку суду, доводить, що ОСОБА_5 має репутацію особи схильної до вчинення кримінальних правопорушень та у зв`язку з відсутністю джерел доходів, може вчиняти нові кримінальні правопорушення, задля забезпечення джерел для існування, задоволення побутових потреб.

Отже, оскільки суду доведена наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід.

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що єдиним запобіжним заходом, який здатний попередити установлений ризик та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків є тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечень проти такого запобіжного заходу не висловив, навпаки підтримував, однак заперечував, що порушував умови застави.

Суд погоджується з позицією прокурора ОСОБА_3 зважаючи на такі мотиви.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він раніше судимий, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд вважає, що враховуючи ступінь ризику втечі та переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, які є високими, відсутність міцних соціальних зв`язків, які здатні попередити такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 , його процесуальна поведінка під час судового розгляду, за час якого він порушив умови застави, відсутність у нього протипоказань, для перебування в умовах установи попереднього ув`язнення, за станом здоров`я, суд вважає, що без постійного контролю, в умовах установи попереднього ув`язнення, попередити установлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 виконання ним процесуальних обов`язків, неможливо іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою.

Зокрема, такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не передбачають постійного контролю з боку працівників поліції і не зможуть перешкодити можливому переховуванню обвинуваченого ОСОБА_5 від суду.

Своєю чергою, заяв про взяття обвинуваченого ОСОБА_5 до суду не надходило.

За таких обставин, обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Своєю чергою, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд заставу до ОСОБА_5 не застосовує, оскільки до нього вже застосовувався такий запобіжний захід та був ним порушеним.

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 196, 197, 205, 331, 392, 394, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про звернення застави в дохід держави, - залишити без задоволення.

Клопотання заставодавця ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , про повернення застави, - задовольнити.

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 квітня 2024 року, включно, стосовно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка, Запорізька область, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, заставу не визначати.

Взяти ОСОБА_5 під варту, негайно, в залі суду.

Повернути заставодавцю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , внесену нею заставу, згідно з квитанцією № 0.0..1 від 21 грудня 2022 року, у розмірі 148 860 грн, на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, прокурором, обвинуваченим, захисником, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів, з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала виконується негайно, після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений - 19 лютого 2024 року о 08:30 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1