ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1264/24 Справа № 205/951/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки суд дійшов висновку, що сумлінною поведінкою ОСОБА_7 не довів свого виправлення та досягнення ним мети покарання, зокрема, судом встановлено, що засуджений протягом періоду відбування покарання демонстрував поведінку, яка вказує на відсутність позитивних зрушень у його свідомості і не характеризує засудженого як такого, що реально став на шлях виправлення, зокрема, притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, у зв`язку з чим на нього накладалися дисциплінарні стягнення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в апеляційній скарзі просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 81 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що відбуваючи покарання напротязі 4 років він став на шлях виправлення, досяг мети покарання, приймав активну участь у всіх заходах виправної колонії, за що отримував заохочення. Додатково зазначає, що навчається при виправній установі в 10 класі, має на утриманні неповнолітню дитину, має ряд захворювань та інвалідність 2 групи, непрацездатної, за станом здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів особової справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року за ч. 3 ст.186 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року змінено строк відбування покарання визначено рахувати з 29 січня 2020 року, в решті вирок залишено без змін.

Початок строку відбування покарання 29 січня 2020 року, кінець строку відбування покарання 29 січня 2025 рік.

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення, за час відбуття покарання засуджений має 3 дисциплінарних стягнення та 3 заохочення.

Також, під час вирішення питання щодо можливості застосування відносно засудженого ст. 81 КК України, судом першої інстанції було встановлено, що засуджений протягом періоду відбування покарання демонстрував поведінку, яка вказує на відсутність позитивних зрушень у його свідомості і не характеризує засудженого як такого, що реально став на шлях виправлення, зокрема, ОСОБА_7 притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, у зв`язку з чим на нього накладалися відповідно зазначені вище дисциплінарні стягнення.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів свого виправлення, а тому колегія суддів вважає що підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого відсутні. Крім того, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого, суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, раніше звільнявся від подальшого відбування покарання з іспитовим строком, проте знову вчиняв умисні злочини, що свідчить про те, що схильність ОСОБА_7 до девіантної поведінки та відсутність в ньому позитивних змін, усвідомлення протиправності вчинених злочинів, а відтак відсутності бажання ставати на шлях виправлення.

Посилання засудженого в апеляційній скарзі на наявність в нього захворювань та інвалідності хоча і приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, проте на є виключними правовими підставами для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Доказів стосовно того, що наявні в засудженого захворювання є суттєвою перешкодою для подальшого відбування ним призначеного покарання матеріали особової справи не містять. Щодо посилань засудженого на те, що він має на утриманні дитину, то колегія суддів оцінює їх критично, оскільки останній як вбачається із даних про особу засудженого, не має доходу, за рахунок якого б утримувалась дитина.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4