СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/3843/24

ун. № 759/11249/24

31 травня 2024 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 розглянувши клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0001698 внесеного до ЄРДР 21.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва звернувся слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , з клопотанням, яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0001698 внесеного до ЄРДР 21.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0001698 від 21.05.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин: Так, 18.05.2024 приблизно о 18 годині 30 хвилин, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан, ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену судимість, знаходячись у приміщенні кафетерію «Планета» по АДРЕСА_1 , повторно, таємно викрав мобільний телефон марки ZTE Blade V2020, синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив останній майнової шкоди на суму 1292 гривень 50 копійок.

Не маючи офіційного місця роботи та інших джерел доходів, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, ОСОБА_4 вирішив повторно, таємно викрасти чуже майно, з метою обернення його на свою користь та особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні кафетерію «Планета» по АДРЕСА_1 , після вживання алкогольних напоїв з потерпілою, переконавшись, що його дії є непомітними для оточуючих, взяв зі стільця мобільний телефон ZTE Blade V2020, синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_4 направився у невідомому напрямку, розпорядившись майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 1292 гривень 50 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану.

Крім цього, 21.05.2024 приблизно о 15 год. 30 хв. усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, відкрито заволодів чужим мобільним телефоном марки Apple iPhone 13 Pro, який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим завдав потерпілому майнової шкоди у розмірі 21300 грн. 00 коп.

Не маючи офіційного місця роботи, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан, вирішив повторно, відкрито заволодіти чужим майном з метою обернення його на свою користь та особистого збагачення.

Так, ОСОБА_4 , 21.05.2024, у денний час доби прибув до адреси: АДРЕСА_3 .

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитись за вказаною адресою помітив потерпілого ОСОБА_8 , з яким у нього зав`язалась розмова. Чоловіки деякий час разом проводили час та після цього потерпілий ОСОБА_8 сів на асфальтоване покриття поблизу з аптекою, що за адресою:

АДРЕСА_2 , тримаючи в руках свій мобільний телефон Apple iPhone 13 Pro Sierra blue 128Gb ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартістю 21300 грн. 00 коп.

Далі ОСОБА_4 , підійшовши до потерпілого, шляхом ривка забрав у належний йому мобільний телефон та почав тікати разом з викраденим майном.

Втікши з місця вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану

У вчиненні зазначеного злочину обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, офіційне не працевлаштований, неодружений, з середньою освітою, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий - 29.12.2009 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців; 24.01.2011 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі відповідно до ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.06.2014 на підставі ЗУ «Про амністію в 2014 році»; 23.06.2015 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 29.12.2017 згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 21.12.2017 умовно-достроково на 1 рік 15 днів; 05.07.2019 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення 10.10.2023 по відбуттю строку покарання.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Підставою застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому за погодженням з прокурором звернутися з клопотанням до суду про обрання запобіжного заходу у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити спроби:

переховуватися від органів досудового розслідування або суду;

вчинити інше кримінальне правопорушення;

незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

За викладених обставин, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та забезпечення запобігання зазначеним ризикам, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки саме цей запобіжний захід на думку слідства здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 , у судовому засіданні заперечував проти поданого клопотання та просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки останній співпрацює зі слідством та не має наміру переховуватись від органу досудового слідства, працює неофіційно садівником та має намір компенсувати шкоду завдану потерпілим.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Судом встановлено, що 31.05.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі Маккей проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи Медведев та інші проти Франції зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. с ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують істотні і достатні причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність ознак кримінального правопорушення в діях підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що такі дії цілком ймовірними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання, має неофіційне місце роботи - садовник, має намір співпрацювати з органом досудового розслідування та стати на шлях виправлення, а стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає дійти висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та підозрюваним свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Врахування зазначених обставин у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, приводить слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення, у виді домашнього арешту в певний час доби з покладенням відповідних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 179, 181, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0001698 внесеного до ЄРДР 21.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, заборонивши йому з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , строком на два місяці до 31 липня 2024 року включно в межах строку досудового розслідування, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту населення.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

заборонити підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Визначити термін дії обов`язків до 31 липня 2024 року включно, але в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

У разі невиконання обов`язків до підозрюваного може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути покладено грошове стягнення.

Виконання ухвали покласти на працівників органів Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора в даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали слідчого судді визначити до 31 липня 2024 року включно, але в межах строку досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1