Провадження № 1-кп/470/7/24
Справа № 470/372/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року смт Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурорів Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2023 року за № 0000692 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Базар?янка Татарбунарського району Одеської області, українця, громадянина України, з повною середньою загальною освітою (11 класів), одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, працюючого за домовленістю, раніше не судимого, військовозобов`язаного, учасника бойових дій, військовослужбовця за контрактом механіка - водія 3 механізованого відділення3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання "солдат",зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2020 року обвинувачений ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строком на три роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 липня 2020 року № 146 ОСОБА_4 було призначено на посаду старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , присвоєно військове звання «старший солдат», зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення.

Крім цього, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 серпня 2020 року №165 ОСОБА_4 було призначено на посаду механіка водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ШПК «солдат».

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи, тощо).

Відтак, з 29 липня 2020 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби, а також поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запровадження в Україні воєнного стану та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, 08 листопада 2022 року, у вечірній час, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді механіка водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення військової служби тимчасового місця дислокації 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в межах АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 26 червня 2023 року. 26 червня 2023 року солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань та повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем самовільно залишив місце служби, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України фактично визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду показав, що, є учасником бойових дій, після закінчення строкової служби уклав контракт на проходження військової служби. На початку війни їх взвод в складі військової частини НОМЕР_1 було направлено на Херсонський напрямок, а в подальшому до Березнегуватського району Миколаївської області, для участі в активних бойових діях. Через збіг сімейних обставин він вирішив залишити місце несення військової служби. Йому було відомо про встановлений порядок звільнення, однак оскільки на рапорти про звільнення, він дозволу не отримав, усно попередивши командування та полишивши зброю, ввечері 08 листопада 2022 року, він покинув місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 та повернувся до місця свого проживання. Там вирішував особисті справи, в певний період повернувся на військову службу, однак через два місяці його було повернуто додому для вирішення питання по порушеному кримінальному провадженню. До ДБР він звернувся самостійно, до своїх дій по самовільному залишенню місця служби ставиться критично, жалкує про вчинене та бажає повернутися на службу.

Крім фактичного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його винуватість у вчиненому підтверджується також іншими доказами дослідженими під час судового розгляду.

Копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, на посадах осіб рядового складу, згідно якого 29 липня 2020 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строком на 3 роки ( т.1 а.п.177-178).

Даними витягу з наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 29 липня 2020 року № 90-РС, за якими обвинуваченого було зараховано до списків особового складу Збройних Сил України, прийнято на військову службу на контрактом осіб рядового, сержантського та старшинського складу та призначено старшим стрільцем механізованого відділення, механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_2 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( т.1 а.п.179).

Даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 29 липня 2020 року № 146 за яким солдата запасу ОСОБА_4 з 29 липня 2020 року було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та з цієї дати він вважався таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону, шпк «старший солдат» (т.1 а.п.180).

Даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 серпня 2020 року № 165, відповідно до якого ОСОБА_4 з 26 серпня 2020 року прийняв справи за посадою механіка - водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону, шпк «солдат» ( т.1 а.п.165).

Даними службового розслідування за фактом залишення місця служби зокрема обвинуваченим ОСОБА_4 , а саме:

Даними копії витягу з наказу №2541 командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 09.11.2022 року «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » на підставі якого було призначено службове розслідування з метою встановлення обставин та умов, що сприяли самовільному залишенню військовослужбовцями військової частини, зокрема обвинуваченим ОСОБА_4 солдатом, механіком - водієм 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.п.113-114).

Даними акту службового розслідування, яким було встановлено, що за доповіддю від 09 листопада 2022 року № 0666/35/7192 майора ОСОБА_7 командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , 08 листопада 2022 року солдат ОСОБА_4 , був відсутній в районі зосередження 2 механізованого батальйону без поважних причин, оскільки самовільно (без зброї) залишив місце служби (т.1 а.п.115-130).

Даними копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1596 від 27 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування» згідно якого службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини обвинуваченим ОСОБА_8 було завершено та наказано накласти на солдата ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у виді «Догани» та повідомити про факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення правоохоронні та військові органи управління для прийняття рішення ( т.1 а.п.133-140).

Даними витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( з основної діяльності) від 09 листопада 2022 року № 299, згідно якого солдата ОСОБА_4 наказано вважати таким, що самовільно залишив пункт дислокації військової частини з 08 листопада 2022 року, без поважних причин, та виключено з усіх видів забезпечення ( т.1 а.п.166).

Даними витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_3 (по стройовій частині) №307 від 17 листопада 2022 року за яким солдата ОСОБА_4 механіка водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону було увільнено від займаних посад та виведено у розпорядження командира військової частини (т.1 а.п.167).

Даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №84 від 22 березня 2023 року відповідно до якого обвинуваченому ОСОБА_4 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з самовільним залишенням військової частини було призупинено військову службу та дію контракту про проходження громадянами військової служби у Збройних силах України ( т.1 а.п.168).

Даними заяви обвинуваченого ОСОБА_4 Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань за якою 26 червня 2023 року він повідомив про себе, як про військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 який 08 листопада 2022 року самовільно залишив військову частину ( т.1 а.п.192).

Таким чином, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є доведеною та кваліфікує його дії в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює за домовленістю, до кримінальної відповідальності притягається вперше, є військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом, за останнім місцем служби характеризувався позитивно, має статус Учасника Бойових Дій, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за досудовою доповіддю Білгород Дністровського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській областях, має середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб ( т.1а.п.171-175,186-202,230-240).

Обставинами пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та з`явлення із зізнанням. Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченому судом встановлено не було.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання судом повинні враховуватись тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин пом`якшуючих покарання, відсутність обтяжуючих обставин, та доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.5 ст.407 КК України.

Передбачених законом підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України, як про те просив прокурор, суд не вбачає. Оскільки злочин передбачений ч.5 ст.407 КК України є триваючим злочином, склад якого має місце від вчинення злочинного діяння - самовільного залишення місця служби, до повернення до військової частини, або до вчинення дій, які припиняють злочинний стан винного. Під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 розпочав злочин передбачений ч.5 ст.407 КК України - самовільно залишив місце служби - 08 листопада 2022 року, «злочинний стан винного» тривав та відповідно був закінчений 26 червня 2023 року, в день з`явлення ОСОБА_4 до територіального управління Державного бюро розслідувань, під час досудового слідства у цьому кримінальному провадженні. У постанові Верховного суду від 11 листопада 2021 року по справі № 220/1260/20 Касаційний кримінальний суд виклав правовий висновок, за яким, у разі вчинення особою триваючого злочину застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, який був чинним на момент завершення такого злочину. Законом від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ, який набрав чинності 27 січня 2023 року, було посилено кримінальну відповідальність військовослужбовців, зокрема шляхом викладення частини 1 статті 69 КК України у новій редакції, яка унеможливлює призначення судом покарання із застосуванням статті 69 КК України в разі вчинення особою, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та кримінального правопорушення, передбаченого статтями 403,405,407,408,429 КК України, вчинене у умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 вчинив триваюче кримінальне правопорушення, яке закінчено 26 червня 2023 року, після внесення змін до ст.69 КК України, відсутні підстави для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, за умов визначених ч.1 ст.69 цього кодексу.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання під час приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1