ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1759/24 Справа № 225/1848/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 15.04.2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 15.04.2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 13 червня 2024 року включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити повністю, звільнити ОСОБА_8 у залі суду. На обґрунтування своїх вимог вказує, що доводи зазначені в клопотанні прокурора про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_8 є надуманими. Вказує про незаконність дій СБУ при огляді телефону ОСОБА_8 та її затриманні, вказує про факт її катування. Зазначає, що суди постійно займають неоднозначні позиції стосовно існування ризиків. Зазначає, що ОСОБА_8 має проблеми зі здоров`ям, тому потребує лікування за межами слідчого ізолятора. Від протиправних дій правоохоронних органів та бездіяльності медичної служби установи виконання покарань у ОСОБА_8 значною мірою погіршився стан здоров`я. Вказує, що ОСОБА_9 ніколи не притягалась до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має постійну роботу, міцні соціальні зв`язки. Наголошує, що прокурор використовує одні і ті ж ризики при неодноразовому продовженні запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 . Вважає, що на теперішній час не має належних та допустимих доказів у розумінні «обґрунтованої підозри» вважати, що ОСОБА_8 було скоєно кримінальне правопорушення, докази, що надає обвинувачення отримані внаслідок істотних порушень прав людини. Вказує, що сім`я ОСОБА_8 не має достатньо коштів для внесення застави у розмірі 242240 грн. Вважає, що суди достатньою мірою не обґрунтовують необхідність перебування ОСОБА_8 під вартою.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Також клопотань від обвинуваченої відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України про бажання брати участь у справі не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, думку захисника який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 331 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, при продовженні ОСОБА_8 обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу винної, її стан здоров`я, репутацію та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апелянта про зворотне є безпідставними, оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти обвинуваченої ОСОБА_8 , що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

При цьому, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої, суд зазначив, що обвинуваченій доцільно продовжити дію обраного щодо неї запобіжного заходу, оскільки на час розгляду справи не відпали підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме ризики переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Ризик, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі.

Продовжує існувати та не зменшився ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді незаконного впливу обвинуваченої ОСОБА_8 на свідків у кримінальному провадженні, шляхом погроз, підкупу, вмовлянь з метою дачі показань на її користь.

На думку колегії суддів, обраний та продовжений щодо обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їй інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченої будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні є ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які наразі не зменшились та вчинення злочину проти основ національної безпеки України, за вчинення якого законодавцем прямо передбачено безальтернативний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_8 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченої та те, що ОСОБА_8 позбавлена необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення правил ведення слідства не є предметом апеляційного розгляду в порядку ст. 422-1 КПК України

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явку інших учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Також слід звернути увагу, що у апеляційній скарзі, як на підставу зміни запобіжного заходу апелянти посилаються на те, що у ОСОБА_8 ніколи не притягалась до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має постійну роботу, міцні соціальні зв?язки, проте слід зазначити, що ці обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченою моделі поведінки, а тому не здатні запобігти ризикам які наразі продовжують існувати.

Обговорюючи твердження апелянта, що сім`я ОСОБА_8 не має достатньо коштів для внесення застави у розмірі 242240 грн., слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 15.04.2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді