ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1021/24 Справа № 202/3086/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисниці ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 , подану у інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має повну середню освіту, неодружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 червня 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 816 800 (один мільйон вісімсот шістнадцять тисяч вісімсот) гривень,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 задоволено та щодо підозрюваного за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 червня 2024 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 1 816 800 (один мільйон вісімсот шістнадцять тисяч вісімсот) грн..

Покладено на ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з лютого по березень 2024 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 та іншими невстановленими у ході досудового розслідування особами, користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, з метою власного збагачення здійснювали дії, відповідно до яких особа призовного віку від 18 до 60 років, якій обмежено виїзд за кордон згідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», мав можливість перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску в Одеській області.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що матеріали справи містять вичерпний перелік доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Також, під час розгляду клопотання слідчого прокурором у кримінальному провадженні доведено, що на сьогодні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 177 КПК України, у вигляді переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливу на свідків не зменшилися, оскільки він підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, у кримінальному провадженні не проведені всі слідчі (розшукові) дії, підозрюваний особисто знає свідків та інших осіб, які ще не допитані, але яким можуть бути відомі обставини незаконного переправлення осіб через державний кордон. Крім того, виходячи з обставин правопорушення, підозрюваний може мати зв`язки, за допомогою яких залишити територію України.

З урахуванням сімейного та майнового стану підозрюваного ОСОБА_7 , а також з урахуванням тяжкості та всіх обставин кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, слідчим суддею визначено підозрюваному заставу в розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 1 816 800 грн..

Не погодившись із судовим рішенням, захисниця ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання та реєстрації.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисниця зазначає про необґрунтованість висновків слідчого судді, невідповідність даних висновків фактичним обставинам справи, відсутність посилань на конкретні докази, оскільки слідчий суддя не в повній мірі з`ясував усі обставини справи та не в повній мірі дослідив характеризуючі особу підозрюваного докази.

Слідчий суддя не обґрунтував неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого як цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, які б дозволили забезпечити виконання завдань кримінального правопорушення.

Захисниця зазначає, що інформація, виявлена під час огляду мобільних телефонів щодо особистого листування ОСОБА_7 у месенджерах, не може бути підставою для продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а витяг з ЄРДР від 08.04.2024 року взагалі не може слугувати як доказ у даному кримінальному провадження, так як підозра ОСОБА_7 змінена не була, нові кримінальні правопорушення йому інкриміновані не були.

Щодо ризиків, продовження існування яких начебто було доведено стороною обвинувачення, захисниця вказує, що такі висновки ґрунтуються виключно на припущеннях, а матеріали справи не містять доказів того, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, слідчим суддею не в повній мірі з`ясовано матеріальний стан підозрюваного ОСОБА_7 , який має чисельні захворювання та має на своєму утриманні батьків-пенсіонерів та сестру із племінником. Визначений слідчим суддею розмір застави, що перевищує більше ніж у 7 разів визначений п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави є занадто великим та таким, що призведе до скрутного матеріального становища підозрюваного ОСОБА_7 та членів його родини.

Захисниця наголошує, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом із батьками, сестрою та племінником. Окремо звертає увагу, що ОСОБА_7 є учасником бойових дій та має нагороди.

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту у повному обсязі та просили її задовольнити;

- прокурорзаперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дев`яти років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає підстави для застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Згідно з наданими матеріалами ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, вчиненого за обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

В своїй апеляційній скарзі захисниця зазначила, що ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру без належного повідомлення про це захисниці ОСОБА_7 , що виключає можливість застосування до останнього будь-якого запобіжного заходу, в тому числі і тримання під вартою.

З даного факту суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до змісту постанови ККС від 1.08.2022 року у справі №161/7088/20, вбачається, що відсутність захисника при врученні особі повідомлення про підозру, якщо обставини кримінального провадження не є такими, що відповідно до вимог ст. 52 КПК вказують на його обов`язкову участь, не є порушенням права особи на захист.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_7 усвідомлюючи суворість можливого покарання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_7 статті - позбавлення волі стоком від семи до дев`яти років.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того апеляційний суд погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

На теперішній час органом досудового розслідування не встановлені всі докази, які можуть підтвердити причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а отже ОСОБА_7 безпосередньо, або через інших осіб, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, потерпілого та іншого підозрюваного у даному кримінальному правопорушенні у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки та потерпілі у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрюваний ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисниці про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На переконання апеляційного суду існування вищевказаних ризиків є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під домашнім арештом (на чому наполягає сторона захисту) або під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду або вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, який є тяжким злочином та у разі визнання судом винним останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, останній може понести покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Щодо розміру встановленого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 3 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання, слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи скарги захисниці не заслуговують на увагу.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Згідно матеріалів справи ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2024 року визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 816 800 гривень.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи суд при визначенні розміру застави врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його сімейний та майновий стан, інші характеризуючі матеріали надані прокурором та захисником обвинуваченого, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави призначений слідчим суддею відповідає вимогам ст.182 КПК України та на цьому етапі кримінального провадження є таким, що буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Визначений раніше розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 ..

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисниці слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_7 строком до 23 червня 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 816 800 гривень - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3