Справа № 183/4981/24
№ 1-кп/183/1520/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000122 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Якимівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, маючий на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації в посаді водія 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 (перебуваючий у розпорядженні командира військової частини), у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.04.2023 вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 16.04.2024 вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано частково покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.04.2023, до покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

25 листопада 2022 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, в посаді водія 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 (перебуваючого у розпорядженні командира військової частини), у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, з метою ухилитись від військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується поблизу АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 08.01.2024.

Всудовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Своїми показаннями підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, зробив для себе відповідні висновки.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена у повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Разом із тим, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Тому, з урахуванням особливостей вказаного кримінального правопорушення і обставин його вчинення, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, але на рівні мінімальної межі санкції ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Також, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім того, судом встановлено, що до постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.04.2024, обвинувачений ОСОБА_4 винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, і за яке він засуджується за цим вироком. Тому, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням, призначеним ОСОБА_4 за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.04.2024.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 в межах цього кримінального провадження не застосовувався.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком з покаранням, призначеним вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років п`ять місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 08 січня 2024 року.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1