ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3037/18 Провадження № 1-кп/636/116/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_2 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальні акти по кримінальним провадженням: № 0000063, яке внесене 23.05.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та № 0001247, яке внесене 18/.08.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Кочеток, Чугуївського району, Харківської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, раніше не судимого, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

30.05.2016 ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2017 № 63-РС призначений на посаду командира гармати 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту зведення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається -«значення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дії.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014, на території України почав діяти особливий період та тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок входження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу без поважних причин до військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування з військової частини.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, старший солдат ОСОБА_4 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, 10.02.2018, о 08 год. 00 хв., старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та у подальшому перебував за місцем мешкання, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби. 03.05.2018 ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, 10.02.2018 старший солдат ОСОБА_4 не з`являвся на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 до 03.05.2018.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Крім того, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді номера обслуги 1 самохідного артилерійського взводу 3 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 03.01.2019 року, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування військової частини та без поважних причин самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та до 02.03.2019 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами військової частин НОМЕР_1 , проводячи час на власний розсуд за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України тобто вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявся та погодився з зазначеними в обвинувальному акті обставинами вчинення злочину. Обвинувачений пояснив суду, що залишав місце служби без офіційного відома два рази по сімейним причинам.

Визнання ОСОБА_4 вини є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:

- довідки ОСК ГУНП в Харківській області та ОСК МВС України, згідно якої ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався;

- контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладений 30.05.2016 з ОСОБА_4 ;

- службової картки ОСОБА_4 ;

- службової характеристики ОСОБА_4 за місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_4 зарекомендував себе негативно;

- медичної характеристики ОСОБА_4 , згідно якої ОСОБА_4 на диспансерному обліку не перебував, за медичною допомогою не звертався, встановлений діагноз - практично здоровий;

- військового квитка Серія СО № НОМЕР_2 ОСОБА_4 ;

- посвідчення Серія НОМЕР_3 ОСОБА_4 як учасника бойових дій;

- інформації ст. УОП СППП Чугуївського ВП від 11.06.2018, згідно якої ОСОБА_4 за місцем мешкання зарекомендував себе посередньо;

- довідки КНП «Чугуївська центральна районна лікарня» від 11.06.2018, згідно якої ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває;

Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) та самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не засуджений, за місцем служби характеризується негативно, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином та дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, і вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також, враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судових витрат та речових доказів по справі немає. Матеріальна шкода не завдана.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався та підстав для його обрання немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок його копію після проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя