Номер провадження: 11-кп/813/1085/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 , який діє в інтересах Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження №0000005, внесеного до ЄРДР 06.02.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , приватного підприємця, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Оскаржуваною ухвалою клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, на підставі ст.48 КК України було задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із зміною обстановки.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, - закрито.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_10 , - скасовано.

Ухвалою також вирішено питання щодо долі речових доказів у справі.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_10 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення вперше, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, самовільно збудовану споруду демонтував та звільнив земельну ділянку від забудови, повністю визнав свою вину у вчиненому та щиро розкаявся. Тобто, на час судового розгляду відбулися такі зміни, які з великою долею ймовірності свідчать, що вказана особа в майбутньому не буде вчиняти кримінальних правопорушень і перестала бути суспільно небезпечною, а той факт, що на цей час самовільно збудована споруда демонтована та земельна ділянка від забудови звільнена та в подальшому не була встановлена свідчить про те, що вчинене ОСОБА_10 діяння на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки втратило суспільну небезпеку.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_9 , який діє в інтересах Одеської міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу безпідставною та необґрунтованою, винесеною внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне:

- зі змісту оскаржуваної ухвали незрозуміло, з якої з визначених ст. 48 КК України підстав виходив суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з втратою діянням ознак суспільно небезпечного чи те, що обвинувачений перестав бути суспільно небезпечним;

- з огляду на обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, який є злочином з формальним складом, в даному випадку не може йтися про втрату діянням суспільної небезпечності;

- проведення обвинуваченим демонтажу самовільно збудованої ним споруди не є зміною обстановки, а фактично є лише усуненням ОСОБА_7 негативних наслідків, завданих внаслідок вчинення злочину, вину щодо якого він визнав повністю. При цьому, об`єкт був демонтований лише після закінчення «літнього курортного сезону» у жовтні 2023 року, після чого обвинувачений повідомив суд, що визнає свою вину у вчиненому злочині;

- ОСОБА_7 не відшкодовано шкоду, завдану територіальній громаді м. Одеси самовільним будівництвом.

З урахуванням викладеного представник потерпілого просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

На апеляційну скаргу надійшли заперечення від захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких остання зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник потерпілого про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, з клопотанням про відкладання судового засідання не звертався (а.с.97-99 т.1).

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, які вважали за можливим проводити розгляд справи за відсутності представника потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останнього, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для їх повідомлення про призначення судового засідання в апеляційному суді.

У судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Згідно вимог ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Стаття 48 КК України передбачає дві самостійні підстави звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності. Таке звільнення може мати місце, коли внаслідок зміни обстановки вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність або особа перестала бути суспільно небезпечною.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звертається до суду з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст.48 КК України підстав закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.197-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до ухвали місцевого суду, захисник обвинуваченого під час судового засідання заявив клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки та закриття кримінального провадження на підставі ст. 48 КК України.

Місцевий суд, дослідивши подане клопотання та заслухавши думку учасників судового процесу, дійшов висновку, що внаслідок зміни обстановки вчинене ОСОБА_7 діяння втратило суспільну небезпечність, а він сам перестав бути суспільно небезпечною особою, а тому клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки та закриття кримінального провадження на цих підставах підлягає задоволенню.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного суду від 03 жовтня 2019 року справа № 756/12390/18, застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки є дискреційними повноваженнями суду. При цьому ретельній перевірці судами підлягають дані про особу обвинуваченого, його вік, ставлення до вчиненого.

Звільнення від кримінальної відповідальності згідно ст.48 КК України це право, а не обов`язок суду і застосування вказаної норми закону є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення особи яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Відповідно до абзацу 17 постанови Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 161/1390/19, провадження № 51-5089 км 19 особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. Такими змінами можуть визнаватись, наприклад: призов особи на військову службу, зміна постійного місця проживання і розірвання зв`язків із кримінальним оточенням, тяжка хвороба або нещасний випадок, унаслідок якого особа стала інвалідом, тощо.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі №569/20/14-к, провадження № 51-2661км18 та від 04 лютого 2021 року у справі № 953/21593/19, провадження № 51-5619км20.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні 5 дітей, 3 з яких неповнолітні, від слідства або суду не ухилявся, у повному обсязі визнав свою вину та щиро кається у скоєному. Самовільно збудовану споруду демонтував та звільнив земельну ділянку від забудови.

Також слід відмітити, що під час апеляційного розгляду сторона захисту надала копію договору на право користування місцем для розташування елементів вуличної торгівлі, за адресою: АДРЕСА_2 , який укладений між Одеською міською радою та обвинуваченим ОСОБА_7 . Вказане, свідчить про те, що земельна ділянка, яка була самовільна зайнята обвинуваченим ОСОБА_7 наразі перебуває у його користуванні на законних підставах

З урахування наведених обставин, даних про особу обвинуваченого, на переконання суду апеляційної інстанції, у даному випадку виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без застосування щодо нього заходів кримінально-правової репресії. А тому місцевий суд обґрунтовано звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України.

На думку апеляційного суду, наведене свідчать про те, що на час розгляду справи судом, вчинене ОСОБА_7 діяння втратило суспільну небезпечність та й сам обвинувачений перестав бути суспільно небезпечною особою, оскільки відпали обставини, що сприяли вчиненню ним кримінального правопорушення. Обстановка, яка оточувала обвинуваченого на момент вчинення злочину, змінилася таким чином, що позитивно впливає на нього і робить маловірогідним вчинення ним нового тотожного або однорідного злочину.

Апеляційна скарга представника потерпілого не містять переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановленого судового рішення. Воно є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, адже у повній мірі відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого не містять переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановленого судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 , який діє в інтересах Одеської міської ради, залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження №0000005, внесеного до ЄРДР 06.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4