01.03.2024
Справа № 642/643/24
н/п 1-кс/642/550/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про закриття кримінального провадження №0001261 від 09.09.2022 року,-

встановив:

09.02.2024 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Харкові ) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 29.07.2023 про закриття кримінального провадження № 0001261 від 09.09.2022 року.

Вказана постанова слідчого ним була отримана 02.02.2024 року.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 зазначив, що слідчим Другого слідчого відділу( з дислокацією у м. Харкові ) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001261 від 09.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366,ч.1 ст.382, ч.1 ст.396 та ч.1 ст.397 КК України.

Постановою слідчого від 29.07.2023 року дане кримінальне провадження було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

Заявник вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є передчасною, незаконною, необгрунтованою, і такою, що не відповідає завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України, а також захисту інтересів особи від кримінальних правопорушень. без виконання вимог ст.ст. 9, 36, 55, 56 КПК України. Так, ОСОБА_3 , оскільки досудове розслідування не проводилося взагалі . Крім того, вказує, що слідчим безпідставно вказано, що ОСОБА_3 відмовився від допиту, адже у вказаному кримінальному провадженні його на допит жодного разу не викликали. Заяву про відмову від допиту у якості свідка він писав у іншому кримінальному провадженні.

Також вказує на те, що слідчим у постанові є лише посилання на документи, на підставі яких зроблено висновок про відсутність події кримінального правопорушення.

Скаржник посилається на незаконність закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження не вбачається всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив задовольнити.

Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином, слідчим суду на запит надані матеріали кримінального провадження,

Від прокурора надійшла заява про розгляд скарги за його відсутністю, проти задоволення скарги заперечував.

Відсутність слідчого, прокурора, відповідно до положень ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши доводи поданої скарги, та надані докази у їх сукупності, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві знаходилось кримінальне провадження № 0001261 від 09.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366,ч.1 ст.382, ч.1 ст.396 та ч.1 ст.397 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань. розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 від 29.07.2023 закрито кримінального провадження № 0001261 від 09.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366,ч.1 ст.382, ч.1 ст.396 та ч.1 ст.397 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 п.1 ст.303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_3 є заявником, та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявник має право на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Так, статтею 2 КПК України визначено, що одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ч. 2 ст. 9 КПК України закріплено обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з положеннями ст. 25 КПК України прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що однією з підстав для закриття кримінального провадження є встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Водночас, за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 94 КПК України передбачено, що, зокрема, слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вищенаведені положення кримінального процесуального законодавства передбачають, що рішення про закриття кримінального провадження може бути прийнято лише у результаті проведення ефективного, повного та всебічного досудового розслідування. Досудове розслідування може вважатись всебічним та повним лише, якщо під час його проведення слідством було об`єктивно встановлено всі обставини справи, проведено всі слідчі (розшукові) та процесуальні дії для встановлення таких обставин, надану належну правову оцінку встановленим фактам та на підставі положень закону і фактичних даних прийнято процесуальне рішення.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий (прокурор) всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи маються передбачені ст.284 КПК України підстави для його закриття.

Ухвалюючи рішення за даною скаргою, слідчий суддя погоджується з доводами скаржника в тій частині, що у ході досудового розслідування слідчим не були проведені всі необхідні слідчі дії на дослідження обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні,

З тексту постанови слідчого протилежного не встановлено.

Також що у ході досудового розслідування слідчим не був допитаний сам ОСОБА_3 , як заявник або потерпілий, про відомі йому обставини, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні.

Так, слідчим у постанові вказано, що заявник відмовився від надання показань, що позбавляє сторону обвинувачення можливості у встановленні важливих обставин щодо вчинення стосовно заявника кримінальних правопорушень.

Однак, надані слідчому судді матеріали кримінального провадження, не містять таких відомостей, в тому числі і викликів заявника ОСОБА_3 для допиту, так і заяв ОСОБА_3 про відмову від допиту у будь-якому статусі.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскільки, закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

Постанова про закриття кримінального провадження слідчим не мотивована, не містить змісту встановлених фактичних обставин та проведених слідчих (розшукових) та процесуальних дій, в ній не викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що застаттею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців; доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

З урахуванням наведеного суд дійшов до переконання, що зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вбачає підстави для її скасування.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що прийнята постанова є передчасною, постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, при проведенні досудового розслідування необхідно повно та об`єктивно перевірити обставини кримінального правопорушення, вказаного в повідомленні про вчинення злочину, надати обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам; в достатньому для встановлення об`єктивної істини, провести інші необхідні слідчі дії, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

За змістом положень п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Згідно ч. 3ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.284,303,306,307, 376 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 від 29.07.2023 року про закриття кримінального провадження №0001261 від 09.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 397 КК України - скасувати.

Матеріали кримінального провадження №0001261 від 09.09.2022 року повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1