УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001685, розпочатому 01.05.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України

В С Т А Н О В И В:

в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001685, розпочатому 01.05.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме на майно, яке було вилучено 29.11.2023 в ході проведення обшуку транспортного засобу BMW моделі 523I, з реєстраційним номером НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який є власністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання мотивовано тим, що Шевченківським управлінням поліції ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001685, розпочатому 01.05.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений час, але не пізніше травня 2023 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, за невстановлених обставин, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та незаконний збут психотропних речовин та наркотичних засобів.

29.11.2023 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

В період часу з 20 год. 40 хв. по 21 год. 07 хв., 29.11.2023, на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Київ, пр-кт. Григоренка, 28-В, під час обшуку транспортного засобу BMW моделі 523I, з реєстраційним номером НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який є власністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено та вилучено: транспортний засіб BMW моделі 523I, з реєстраційним номером НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , синього кольору; ключ від транспортного засобу НОМЕР_3 I з брелком.

У подальшому, в період часу з 22 год. 10 хв. по 22 год. 30 хв., 29.11.2023, за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого обшуку ОСОБА_6 серед іншого майна було виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «BMW» моделі «523і», серія НОМЕР_4 , виданий ТСЦ 8046.

29.11.2023 слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами вилучені у ході проведення обшуку речей та предмети.

30.11.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор зазначає, що вилучене майно вилучене майно використовувалось підозрюваним під час злочинної діяльності, пов`язаної із незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин, тобто як знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, а тому підпадає під критерії, визначені ст. 98 КПК України.

А тому, прокурор просить накласти арешт на вказане майно з метою подальшого його збереження та не допущення його знищення, так як воно має суттєве значення по кримінальному провадженню та їх визнано речовими доказами в порядку ст. 98 КПК України.

У судове засідання прокурор та власник майна не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду, а тому з огляду на положення ст. 172 КПК України, якими визначено стислі строки розгляду клопотання про арешт майна, неявка учасників не перешкоджає розгляду клопотання.

Прокурор та власник тимчасово вилученого майна у судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно положення частини 2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження № 0001685, розпочате 01.05.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В період часу з 20 год. 40 хв. по 21 год. 07 хв., 29.11.2023, на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Київ, пр-кт. Григоренка, 28-В, під час обшуку транспортного засобу BMW моделі 523I, з реєстраційним номером НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який є власністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено та вилучено: транспортний засіб BMW моделі 523I, з реєстраційним номером НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , синього кольору; ключ від транспортного засобу НОМЕР_3 I з брелком.

У подальшому, в період часу з 22 год. 10 хв. по 22 год. 30 хв., 29.11.2023, за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого обшуку ОСОБА_6 серед іншого майна було виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «BMW» моделі «523і», серія НОМЕР_4 , виданий ТСЦ 8046.

29.11.2023, на підставі ст. 98 КПК України винесено постанову про визнання речовим доказом вказаного майна, оскільки воно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Однак, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що зазначений автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речового доказу для даного кримінального провадження. Матеріали клопотання не містять будь-яких даних, які б документально підтверджували той факт, що вказане тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Постанова про визнання речових доказів від 29.11.2023, також належним чином не обґрунтована, оскільки в ній відсутні відомості та мотивування, у зв`язку із якими слідчий дійшов до висновку, який би давав підстави вважати, що тимчасово вилучене майно в ході обшуку відповідає критеріям речових доказів.

Не наведено належних обґрунтувань, для доведення яких саме обставин, що підлягають доказуванню в межах даного кримінального провадження, відповідно до вимог ст.91 КПК України, вказаний автомобіль та ключі до нього, можуть бути використані

Не містить клопотання прокурора і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у власність ОСОБА_5 та право користування інших осіб виправдовує завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що на день розгляду клопотання прокурора власнику тимчасово вилученого майна про підозру не повідомлено.

Враховуючи вищевикладене, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт тимчасового вилученого майна, а також недоведеність прокурором факту використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, на переконання слідчого судді, накладення арешту у даному випадку призведене до порушення справедливого балансу між інтересами власника ОСОБА_6 гарантованим їй законом, і завданнями цього кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та відсутність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1