ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 212/2923/22

провадження № 51-5223км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше судимого за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2008 року за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, звільненого 3 березня 2018 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_7 засуджено за пунктами 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, 28 квітня 2022 року приблизно о 18:00 ОСОБА_7 познайомився з ОСОБА_8 , з якою протягом вечора вживали спиртні напої, після чого, приблизно о 20:50 приїхали до місця проживання ОСОБА_7

(м-н АДРЕСА_1 ), де продовжили вживати спиртне.

В подальшому, приблизно о 21:45 ОСОБА_7 , під час вживання спиртних напоїв, відчув гостру неприязнь до ОСОБА_8 , викликану станом алкогольного сп`яніння, і у нього виник умисел на заподіяння з особливою жорстокістю смерті потерпілій з мотивів гострої неприязні.

Тоді ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, взяв в приміщенні кухні ніж, таким чином підшукавши знаряддя вбивства, повернувся до кімнати і приблизно о 21:50 умисно завдав ОСОБА_8 клинком ножа не менше 17 ударів в ділянку грудної клітини (місце розташування життєво важливих органів), розуміючи, що потерпіла внаслідок отриманих численних ножових поранень відчуває особливі фізичні страждання.

Після чого ОСОБА_7 перетягнув потерпілу до приміщення ванної кімнати, де поклав її у ванну, та розуміючи, що ОСОБА_8 здатна відчувати фізичний біль, за допомогою іншого підшуканого в квартирі ножа, лезом клинка почав відрізати від обох плечових кісток верхні кінцівки потерпілої в проекції обох передплічь в місці ліктьових суглобів.

Під час вчинення засудженим зазначених протиправних дій потерпіла, продовжуючи відчувати особливі фізичні страждання, внаслідок нестерпного фізичного болю від відчленування верхніх кінцівок, в короткий проміжок часу померла на місці злочину. Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 було спричинено прижиттєві тілесні ушкодження.

Після вчинення умисного вбивства, з метою приховати злочин, в період часу приблизно з 22:00 28 квітня до 02:00 29 квітня 2022 року, ОСОБА_7 за допомогою ножа розчленував труп ОСОБА_8 на окремі фрагменти, відокремивши від тулубу обидві верхні кінцівки в проекції плечових суглобів та ліву нижню кінцівку на рівні кульшового суглобу, які упакував в поліетиленові пакети разом з частинами внутрішніх органів, випотрошених з трупу. Далі вказані пакети виніс з квартири на вулицю та викинув у сміттєвий бак і каналізаційний колодязь, де їх було виявлено та вилучено працівниками поліції.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить змінити судові рішення, виправдати його за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК та призначити покарання за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років. Засуджений не оспорює той факт, що розчленував труп з метою приховати вчинене ним вбивство, однак вважає, що відсутні докази на підтвердження того, що він усвідомлював, що спричиняє страждання потерпілій, оскільки остання не подавала ознак життя і свідомості. Також вказує, що злочин вчинив у стані сильного душевного хвилювання і заперечує неприязнь до потерпілої та перебування в стані алкогольного сп`яніння під час скоєння злочину. Зазначає, що при призначенні покарання не враховані обставини, що його пом`якшують.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Як слідує з касаційної скарги засудженого, основним її доводом є те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації його дій за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК.

Водночас, ОСОБА_7 не заперечує факт заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_8 , однак вважає, що відсутні докази на підтвердження того, що він усвідомлював, що спричиняє їй страждання, оскільки остання не подавала ознак життя і свідомості. Проте, аналогічні доводи засудженого були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанції, і не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, засуджений ОСОБА_7 у суді першої інстанції частково визнав винуватість у скоєному та пояснив, що 28 квітня 2022 року він познайомився з компанією людей, серед яких була потерпіла, та вони разом вживали алкогольні напої. Потім він з ОСОБА_8 поїхав на таксі до себе додому, коли їхали він трохи протверезив і запропонував потерпілій повернутися додому, але вона запропонувала ще випити. Вдома вони пили віскі, він нарізав ковбасу і прийшов до зали, де була ОСОБА_8 майже гола та запропонувала вступити в статеві зносини. В нього була кохана жінка і ця пропозиція його обурила, він не хотів зраджувати. Так вийшло, що він завдав удар ножем в ліву частину грудної клітки потерпілої, однак скільки всього завдав ударів він не пам`ятає. ОСОБА_8 була непритомна, ознак життя не подавала, не кричала і він злякався, хотів приховати сліди злочину, переніс її в ванну, почав розчленовувати. Зазначив, що удар він завдав ножем (лезо приблизно 15 см), яким різав ковбасу, а розчленовував потерпілу іншим ножем, оскільки той був коротким. Також ОСОБА_7 пояснив, що він по професії кранівник, медичних знань немає, стверджувати, що після ударів потерпіла була мертвою, він не може. Пояснив, що спочатку він відрізав руки по ліктьовим суглобам, потім до плеча, послідовність не пам`ятає. Потім дістав внутрішні органи та відрізав ногу. Органи поскладав у пакети для сміття, щоб винести на смітник. Руки змотав скотчем і виніс на смітник, ногу теж викинув. Всі частини тіла розкидав по різних місцях. Все це відбувалось в період часу з 22:00 до 01:30. Десь у 02:00 він зупинився, коли повернувся додому не продовжував розчленовувати потерпілу, зрозумів, що це неправильно, у нього був важкий емоційний стан. Один ніж він вимив, а іншій ні, також кинув свої речі випрати, спати не лягав. Зранку пішов на роботу, склав там іспит, повернувся додому та пішов до кафе, подзвонив своїм близьким, а потім викликав поліцію, та повідомив, що вбив людину. Зізнатись у скоєному він вирішив ще вночі. Зазначив, що на досудовому розслідуванні до нього не застосовувався фізичний чи психологічний вплив, а показання він надавав добровільно. Вважав, що на момент розчленування потерпіла вже була мертвою, вона не рухалась і тому він вирішив, що остання померла і не могла відчувати біль. Швидку медичну допомогу потерпілій не викликав та чи вона ще жива не перевіряв.

Показання ОСОБА_7 в частині заподіяння смерті потерпілій і намагання приховати вчинений ним злочин, узгоджуються з даними, що містяться у протоколі обшуку від 29 квітня 2022 року. Так, вказану слідчу дію було проведено за місцем проживання засудженого, за участю останнього, спеціаліста та понятих. З протоколу вбачається, що в приміщенні ванної кімнати виявлено труп ОСОБА_8 (фрагментарно) з тілесними ушкодженнями. В пакеті поруч з ванною виявлено внутрішні органи. На тулубі жінки виявлено ніж (довжина клинка 190 мм) зі слідами РБК, інший ніж виявлено у кухонній кімнаті (довжина клинка 123 мм), також виявлено ізоленту чорного кольору та скотч прозорий. З протоколів огляду місця події від 29 квітня 2022 року вбачається, що в кузові для сміття сміттєвозу марки «МАЗ», а також на дні бетонного каналізаційного колодязя було виявлено фрагменти людського тіла, ймовірно жіночі.

Судом було безпосередньо досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 3 травня 2022 року, в ході якого ОСОБА_7 , в присутності захисника, понятих і спеціаліста, перебуваючи на місці скоєння злочину, пояснив обставини вбивства ОСОБА_8 , продемонстрував механізм завдання ударів в область грудної клітини ножем, вказавши, що ніж зайшов у тіло потерпілої до руків`я, але загальну кількість ударів він не пам`ятає. Показав місце розташування потерпілої на підлозі кімнати обличчям до гори після завдання ним ударів в грудну клітину, пояснивши, що після цього він пішов на кухню, помив ніж і залишив його там. Пояснив як переніс потерпілу до ванної кімнати, продемонстрував як поклав її у ванну обличчям вверх, іншим ножем відрізав руки, вскрив тіло знизу вверх та дістав нутрощі. Вказав, що не пам`ятає як саме відрізав серце і печінку, ребра зламав руками, щоб їх дістати. Пояснив як відрізав ногу до колінного суглобу, спробував її замотати, але не вийшло, і як поклав її у пакет для сміття. Зазначив, що почав виносити сміття у пакетах, яких було 5-6 штук, в яких також були руки, які він перемотав скотчем, а також окремо легені та серце, які він порізав і виніс у смітник через дорогу, а ногу в пакеті викинув в каналізацію.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_7 та, на підтвердження його винуватості в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_8 , вчиненому з особливою жорстокістю, обґрунтовано послався на висновки експертиз, показання експерта та інші, наявні у справі докази.

Зокрема, з дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи № 1083 від 25 травня 2022 року убачається, що при дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран № 5-21 прижиттєві, що підтверджується загоюваними змінами в ушкоджених тканинах. Вони виникли незадовго до настання смерті у проміжок часу, який становить від десятків секунд до хвилин, від дії плоского клинкового предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, та має гостре лезо та «П» подібний обушок.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1083 від 30 квітня 2022 року смерть ОСОБА_8 настала 28 квітня 2022 року внаслідок нападу з метою вбивства чи нанесення ушкодження. Судово-медичним експертом ОСОБА_9 на підставі огляду трупа (розтину) визначена послідовність патологічних процесів, що призвели до смерті: гостра крововтрата, множинні відкриті рани грудної клітини, S 27.7 множинні травми органів грудної клітини, X99.0 напад з використанням предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 № 1083/1 від 10 червня 2022 року, виявлено відсутність: лівої верхньої кінцівки, правої верхньої кінцівки, лівої нижньої кінцівки, частково відсутні фрагменти гортані, трахеї, стравоходу, правої легені, серцевої сумки, серця, правої частини діафрагми, печінки, селезінки, підшлункової залози, шлунка, кишечника, сечового міхура. Беручи до уваги ступінь розвитку загоюваних змін в ушкоджених тканинах в місцях відчленування, виявлені ознаки прижиттєвості в проекції обох передпліч в місці ліктьових суглобів - місця відчленування від плечових кісток, тобто відчленування проводилося прижиттєво. Беручи до уваги ступінь розвитку загоюваних змін в ушкоджених тканинах, виявлені ознаки прижиттєвості в області грудної клітки в проекції колото-різаних ран № 5-21, в проекції різаних ран відчленування обох передпліч від плечей.

Беручи до уваги анатомічну локалізацію та характер виявлених тілесних ушкоджень, відсутність внутрішніх органів, можна припустити, що після спричинення потерпілій ОСОБА_8 виявлених тілесних ушкоджень, вона могла здійснювати самостійні дії, пересуватися до настання моменту втрати свідомості, на протязі незначного часу, який становить від секунд до десятків секунд. Беручи до уваги анатомічну локалізацію та характер виявлених тілесних ушкоджень в області колото-різаних ран № 5-21, у момент спричинення їй тілесних ушкоджень, потерпіла могла знаходитися у вертикальному, горизонтальному або близьких до них положеннях.

Також судом було досліджено висновок додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 № 1083/2 від 17 червня 2022 року, в якому зазначено, що беручи до уваги анатомічну локалізацію тілесних ушкоджень, характер тілесних ушкоджень, ступінь виразності загоюваних змін в ушкоджених тканинах - ушкодження в області відокремлених лівого предпліччя та правого передпліччя, виявлені ознаки прижиттєвості заподіяння тілесних ушкоджень, можна дійти висновку, що під час розчленування тіла потерпілої ОСОБА_8 могла відчувати фізичний біль до настання моменту втрати свідомості.

Допитаний у суді першої інстанції експерт ОСОБА_9 підтвердив той факт, що розчленування потерпілої ОСОБА_8 здійснювалось прижиттєво, про що свідчив стан загоюваних змін в ушкоджених тканинах на момент проведення експертизи. Експерт також пояснив, що відчленування обох передплічь потерпілої, тобто в місці ліктя, були прижиттєві, а відчленування в плечових суглобах та нижніх кінцівок - були заподіяні після настання смерті. Таким чином, враховуючи ступінь загоюваних змін, можна зробити висновок, що розчленування трупа, яке проводилось прижиттєво, відбулось незадовго до настання смерті, це міг бути агональний період. Не виключено, що потерпіла під час дій по відчленуванню верхніх кінцівок могла відчувати біль, а втрата свідомості не свідчить однозначно про повну втрату відчуттів.

З урахуванням наведеного суд встановив, що ОСОБА_7 в короткий проміжок часу від десятків секунд до хвилин, завдав потерпілій ОСОБА_8 один за одним не менше сімнадцяти ударів клинком ножа у місце розташування життєво важливих органів - ліву частину грудної клітки, після чого не зупинившись на досягнутому злочинному результаті своїх насильницьких дій, продовжив заподіювати їй додаткові тяжкі фізичні страждання, здійснивши прижиттєве відчленування обох її передплічь.

Разом з цим, відповідно до висновків експерта, після спричинення всіх зазначених прижиттєвих тяжких тілесних ушкоджень, потерпіла могла здійснювати самостійні дії - пересуватися до настання моменту втрати свідомості протягом незначного часу, який становить від секунд до десятків секунд, а під час відчленування лівого та правого передплічь потерпіла могла відчувати фізичний біль до настання моменту втрати свідомості. До того ж, роз`яснюючи у суді свій висновок, експерт не виключав, що потерпіла під час дій по відчленуванню верхніх кінцівок незадовго до настання смерті могла відчувати біль, а втрата свідомості не свідчить однозначно про повну втрату відчуттів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що діяння ОСОБА_7 , які полягали у відчленуванні обох кінцівок потерпілої в місцях правого та лівого передплічь об`єктивно були надмірними для досягнення бажаного злочинного наслідку у вигляді позбавлення її життя з огляду на кількість нанесених перед цим ножових поранень в грудну клітину, а отже потерпіла відчувала додаткові страждання, які не були необхідними для настання її смерті, що переконливо свідчить про особливу жорстокість вчиненого засудженим злочину.

Оцінивши показання експерта та засудженого у сукупності із іншими доказами, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими й в своїй сукупності доповнюють один одного, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК доведена поза розумним сумнівом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що вирок суду відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а кваліфікації дій засудженого є правильною.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту доводам, в тому числі і тим, на які засуджений посилається при касаційному розгляді та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Зокрема, суд зазначив, що у вироку місцевим судом наведені всі обставини, які відповідно до вимог ст. 91 КПК, підлягають доказуванню, а також викладено оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів. При цьому, суд визнав необґрунтованими доводи сторони захисту щодо оспорювання деяких фактичних обставин зазначивши, що вони суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, судом перевірялись твердження сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, які суд визнав безпідставними.

Обґрунтовуючи своє рішення суд зазначив, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Під особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_7 ознак особливої жорстокості, зазначивши, що засуджений в короткий проміжок часу (від десятків секунд до хвилин), завдав потерпілій один за одним не менше сімнадцяти ударів ножем в область розташування життєво важливих органів (ліву частину грудної клітки), після чого, не зупинившись на досягнутому злочинному результаті своїх насильницьких дій, продовжив заподіювати потерпілій додаткові тяжкі фізичні страждання, здійснивши прижиттєво відчленування її обох передплічь.

Таким чином ОСОБА_7 достовірно знав, що ОСОБА_8 ще жива та розчленовував її, чим завдав потерпілій особливих страждань, а тому колегія апеляційного суду обґрунтовано визнала безпідставними доводи сторони захисту про відсутність даних, що ОСОБА_7 діяв з особливою жорстокістю.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що з урахуванням обсягу та ретельного аналізу досліджених доказів, їх перевірки на предмет допустимості та належності, є правильним висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 саме в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілій, вчиненому з особливою жорстокістю, особою, яка раніше вчинила умисно вбивство, що відповідає правовій кваліфікації за пунктами 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК.

Верховний Суд погоджується з наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку, в тому числі й в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 , а тому вважає твердження засудженого про протилежне, безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом апеляційної інстанції також перевірялись твердження засудженого про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілої, які визнані ним необґрунтованими. Суд вказав, що наявність умислу у ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_8 , підтверджується сукупністю досліджених та перевірених у судовому засіданні доказів, а спосіб завдання тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, та в тому числі велика кількість ударів, які завдавав засуджений, прижиттєве розчленування потерпілої, прямо свідчить не тільки про наявність у нього прямого умислу на спричинення їй смерті, а й про наявність умислу завдати останній особливих страждань та мучень.

Доводи засудженого про те, що він вчинив кримінальне правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, були ретельно перевірені апеляційним судом та не знайшли свого підтвердження. Так, суд зазначив, що вказані твердження спростовуються висновком психіатричної експертизи № 199 від 6 червня 2022 року, якою встановлено, що ОСОБА_7 у період скоєння інкримінованого діяння та на час проведення експертизи міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Разом з цим, суд не знайшов підстав для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, оскільки вищезгадана психіатрична експертиза (№ 199) надала вичерпну відповідь щодо емоційного стану засудженого під час скоєння злочину. До того ж, сам ОСОБА_7 під час надання пояснень у суді та проведення слідчого експерименту надав детальні показання щодо обставин вчинення ним злочину, із поясненнями кожного кроку своїх дій, що беззаперечно свідчить про усвідомлення ним своїх дій.

Колегія суддів вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону та погоджується з наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками. Ухвала суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Доводи засудженого про те, що слідчий в протоколі вказав неправдиві дані, а саме те, що він, ОСОБА_7 , свідчив, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, факт вживання алкогольних напоїв в день події та безпосередньо перед вчиненням злочину, засуджений не заперечував та підтвердив, як під час досудового слідства так і у судовому засіданні.

Зокрема, під час слідчого експерименту 3 травня 2022 року, який зафіксовано на ДВД диск, ОСОБА_7 пояснив, що вони з потерпілою вживали алкогольні напої у нього вдома, що й було відображено слідчим в протоколі даної слідчої дії. Також ОСОБА_7 пояснив, що безпосередньо перед вчиненням кримінального правопорушення, він вживав спиртне. Будучи допитаним у суді ОСОБА_7 пояснив, що коли він познайомився з компанією, серед яких була потерпіла, він запропонував всім випити та за власні кошти купляв алкогольні напої, а також зазначив, що в подальшому, вони з потерпілою у нього вдома пили віскі.

Доводи касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, а також неврахування обставин, що його пом`якшують, є необґрунтованими виходячи з нижченаведеного.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкція ч. 2 ст. 115 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Довічне позбавлення волі - найтяжчий вид основного покарання, що полягає в довічній (пожиттєвій) ізоляції особи, визнаної судом винною у вчиненні особливо тяжкого злочину, від суспільства в спеціальних кримінально-виконавчих установах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 з дотриманням вимог статей 50, 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким, дані про особу винного, котрий раніше судимий за вчинення умисного вбивства, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває, інвалідом не являється, не одружений, дітей немає, за місцем мешкання характеризується задовільно, працює машиністом крану у ТОВ «Промислові ремонти» і за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав з`явлення ОСОБА_7 із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказаний факт не заперечувався самим засудженим.

Суд також звернув увагу на те, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисного вбивства за схожих обставин, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став і знову вчинив аналогічний особливо тяжкий злочин, позбавивши через незначний привід життя з особливою жорстокістю малознайому молоду жінку.

При цьому, ОСОБА_7 відверто знехтував конституційними нормами, відповідно до яких людина, її життя і здоров`я, визнаються найвищою соціальною цінністю, а право на життя є невід`ємним правом людини, що на думку суду свідчить про його особливу суспільну небезпеку і небажання адаптуватись до нормального жияття на волі. Позбавляючи потерпілу життя, ОСОБА_7 усвідомлював безпорадність та відчай потерпілої, і такі його дії на місці злочину, а також поведінка після вчинення злочину, характеризуються нелюдським ставленням до життя інших людей, відвертим нехтуванням цінностей суспільства, у зв`язку з чим суд вважає ОСОБА_7 виключно небезпечним.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, врахувавши дані про особу винного, котрий будучи фізично здоровою працездатною людиною, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, у поєднанні із тяжкістю і способом вчиненого ним злочину, врахувавши думку потерпілої щодо призначення найсуворішого покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про особливу небезпеку ОСОБА_7 для суспільства, і обґрунтовано призначив йому покарання у виді довічного позбавлення волі, належним чином мотивувавши таке рішення.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив її доводи щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості і визнав їх безпідставними.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчинення злочину, кількість та локалізацію ударів, факт прижиттєвого розчленування, що завдало особливих страждань потерпілій, поведінку засудженого, що передувала події та після вчинення всіх дій, наслідком яких стала смерть потерпілої, усвідомлення ним суспільно-небезпечного характеру своїх дій, розчленування та спроба позбутися тіла, шляхом приховування частин в різних місцях, а також враховуючи думку потерпілої, призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні міри покарання було враховано всі обставини, викладені в апеляційній скарзі захисника, а інших доказів, що можуть спростувати висновки місцевого суду відносно особи винного, стороною захисту надано не було.

Таким чином, на думку Верховного Суду покарання, призначене ОСОБА_7 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 64, 65 КК.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі у касаційній скарзі не наведено і таких даних за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого- без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3