Справа № 946/3943/24
Провадження № 1-кс/946/1278/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, яка полягає у бездіяльності уповноваженої особи Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.

Мотивуючи вказану скаргу скаржник зазначив, що 02.04.2024 року подав заяву до прокуратури про вчинення кримінального правопорушення, яку прокуратура направила до поліції для подальшого розгляду, яка у свою чергу відмовила у відкритті кримінального провадження та притягнення винних до адміністративної відповідальності. Також зазначив, що не отримував відповіді від поліції.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Так, серед засобів захисту прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження є звернення до суду, в якому міститься вимога зацікавленої особи про захист свого права або законного інтересу, що підлягає розгляду та вирішенню в установленому законом порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя, враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, у відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтею 7 КПК України встановлені загальні засади кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься публічність. Згідно цього принципу, у відповідності до ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Частиною 4 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Скаржник ОСОБА_2 у своїй скарзі зазначає, що 02.04.2024 року звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак будь-яких доказів звернення з відповідною заявою, до матеріалів скарги до слідчого судді, не додано.

З наведеного вбачається, що звертаючись до слідчого судді із скаргою скаржник не надає підтверджень про звернення ним із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Неподання скаржником до скарги належних доказів, з урахуванням вимог ст.ст. 7, 22, 26 КПК щодо диспозитивності кримінального провадження, унеможливлює визначення слідчим суддею питання щодо додержання встановлених ст. 303 КПК України підстав звернення суб`єкта з відповідної скаргою, що має істотне значення при вирішенні питання про прийняття скарги до розгляду.

Окрім того, згідно ст. 10 КПК не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками. З вказаних принципів КПК вбачається відсутність обов`язку суду на збирання доказів з власної ініціативи, обов`язок надання доказів на підтвердження обставин на які посилаються сторони покладається на них, зокрема і в частині долучення до скарги відомостей щодо звернення у тому числі із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка має бути розглянута уповноваженою особою органу досудового розслідування в порядку ст. 214 КПК України.

Слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що КПК України не передбачає заборон щодо повторного подання відповідної скарги у випадку її оформлення з дотриманням відповідних норм діючого законодавства.

Згідно з ч. 7 ст. 304 КПК, повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з тим, слідчим суддею зазначається, що скарга не містить жодних вимог, які з урахуванням положень ч. 2 ст. 307 КПК України можуть бути поставлені слідчому судді під час розгляду скарги, що також свідчить про недотримання вимог скаржником при зверненні зі скаргою до слідчого судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 304 КПК України, копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Враховуючи, що до скарги не долучені жодні матеріали, поверненню підлягає лише наявна скарга.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області - повернути особі, яка її подала.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1