Справа № 344/118/24
Провадження № 1-кп/344/626/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, ФОП, інваліда ІІІ групи, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив: зберігання та придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 діючи умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно-небезпечних дій, направлених проти громадської безпеки в частині захисту життя та здоров`я людей від негативного впливу руйнуючого характеру вогнепальної зброї, бойових припасів в результаті їх неконтрольованого обігу, з порушенням вимог законодавства України, а саме додатку №1, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ Про право власності на окремі види майна, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) які можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, придбав та зберігав за місцем свого проживання бойові припаси.

Так, ОСОБА_5 діючи у порушення вказаних нормативно-правових актів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, проте не пізніше 01 листопада 2022 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу незаконно придбав та у строк до 01 листопада 2022 року незаконно, без передбаченого законом дозволу зберігав за місцем свого проживання, по АДРЕСА_2 39 (тридцять дев`ять) боєприпасів до військової нарізної вогнепальної зброї 7,62 -мм гвинтівочних патронів, 1987 року промислового виробництва (Новосибірський патронний завод, РРСФСР, СРСР), з модернізованою трасуючою кулею Т-46М зразка 1974 року, які придатні до стрільби.

01 листопада 2022 року під час проведення обшуку по місцю проживання ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 , вищевказані бойові припаси вилучено, а вчинюване ним кримінальне правопорушення припинено.

02 лютого 2024 року між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, згідно з умовами якої прокурор та обвинувачений дійшли згоди, що кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено саме при викладених вище обставинах, обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Згідно вказаної угоди сторони дійшли згоди, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за: ч.1 ст.263 КК України, як зберігання та придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу. Сторонами, при визначенні покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом ІІІ групи, позитивно характеризується по місцю проживання, а також його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, беззастережне визнання ним своєї винуватості. Враховуючи наведене, сторони узгодили, що при призначенні покарання за ч.1 ст. 263 КК України вбачаються підстави для застосування вимог ч.1 ст.69 КК України та визначення іншого, більш м`якого основного покарання не зазначеного в санкції ч.1 ст. 263 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Обвинувачений ОСОБА_5 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, дав згоду на призначення узгодженого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 02 лютого 2024 року просив затвердити.

Захисник ОСОБА_4 підтримала думку обвинуваченого та просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_5 в ході розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права передбачені ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого збитки чи інші наслідки не настали, та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується обвинувачений ОСОБА_5 , є обґрунтованим і свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого за ч.1 ст. 263 КК України, як зберігання та придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Кваліфікація діянь ОСОБА_5 є правильною оскільки вона ґрунтується на зазначених вище обставинах вчинення кримінального правопорушення і відповідно до ст.349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом ІІІ групи, позитивно характеризується по місцю проживання, збитки чи інші наслідки від кримінального правопорушення не настали.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання ним своєї винуватості.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Визначаючись у призначенні покарання, із врахуванням особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність збитків, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити покарання обвинуваченому за ч.1 ст. 263 КК України із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України визначивши інше, більш м`яке основне покарання не зазначене в санкції ч.1 ст. 263 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діянь ОСОБА_5 є правильною, а запропоноване угодою покарання також відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушення, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч.15 ст. 615, ст.ст. 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості від 02 лютого 2024 року укладену між прокурором Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання із застосуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Речові докази:

- DVD-R диск Alerus із відеозаписом із камер відеоспостереження із парковки, DVD-R диск Verbatim із відеозаписами із камер відеоспостереження із автомийки, які постановою старшого слідчого від 23.02.2023 року визнані речовими доказами залишити при матеріалах кримінального провадження;

- 39 (тридцять дев`ять) військових бойових припасів (чотири із яких використані в ході проведення експертизи) до нарізної вогнепальної зброї 7.62-мм гвинтівочних патронів, 1987 року промислового виробництва (Новосибірський патронний завод, РРСФСР, СРСР), з модернізованою трасуючою кулею Т-46М зразка 1974 року, придатні до стрільби, які постановою старшого слідчого від 23.02.2023 року визнані речовими доказами та передані на тимчасовне зберігання в УЛМТЗ ГУНП в Івано-Франківській області знищити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави, процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 1 887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривень 80 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_7