Справа № 199/8782/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро клопотання слідчого ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна (кримінальне провадження №0001347, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та встановлено, що 03.01.2024 р. до ВП №1 ДРУП надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , функціонує зал ігрових автоматів. 04.01.2024 р. у період часу 00:07 по 00:30 слідчим ОСОБА_4 проведено огляд місця події за зазначеною вище адресою, в результаті якого виявлено та вилучено:

1.4 монітора, які опечатані барками: НПП 0190054, НПП 0190052, НПП 0190049, НПП 0190051;

2.системник №CZS74817ТЗ, який опечатаний биркою НПП 0190055, які запаковані в прозорий пакет, опечатаний биркою №В725460;

3.системник без серійного номеру, який опечатаний биркою НПП 019049, системних №3WX92X7ТВ4, який опечатаний биркою НПП 0190050, запаковані в прозорий пакет, який опечатаний биркою №В725458.

Зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Розглянув клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК України).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 132 КПК України).

Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини (п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України).

До клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання (ч. ст. 132 КПК України).

До клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0001347, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, слідчим долучений витяг з ЄРДР №0001347 від 18.10.2023 р., відповідно до якого фабула викладена наступна: 17.10.2023 р. о 18.05 по лінії «02» до ВП №1 ДРУП надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, 87, функціонує зал ігрових автоматів (ЄО №22211).

Звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, поза увагою слідчого залишилося те, що при внесенні до Реєстру відомостей про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (фабули), в обов`язковому порядку відображаються дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), яка (які) є потерпілою (потерпілими), дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості (п. 13 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверд. наказом Генерального прокурора №231 від 17.08.2023 р.

Слідчому судді не було надано доказів на підтвердження внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за адресою проведення 04.01.2024 р. огляду (м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 89), наданий слідчим витяг з ЄРДР №0001347, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, відноситься до подій іншого часу (18.10.2023 р.) за іншою адресою (м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 87). Таким чином, слідчим не дотримані вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України та ч. 7 ст. 132 КПК України.

Таким чином, слід дійти висновку, що стороною обвинувачення не було долучено жодного належного доказу на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

КПК України містить засоби правового захисту від довільного зазіхання з боку органів влади.

Слідчий суддя не повинен в даному конкретному випадку компенсувати недоліки роботи слідчого та не виконувати вимоги чинного законодавства України, якими встановлені обов`язкові передумови для задоволення відповідних клопотань, та формально підходити до розгляду таких клопотань, приймаючи рішення про задоволення невмотивованих клопотань по кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК).

Розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя, оцінив надані докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, дійшов до висновку, про наявність підстав для постановлення ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ч. 3 ст. 26, ст. 94, ч. 1 та ч. 2 ст. 110, п. 7 ч. 2 ст. 131, ст. 132, ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна (кримінальне провадження №0001347, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, відмовити повністю.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська ОСОБА_1