Справа № 627/318/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

11.03.2024с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Краснокутську кримінальне провадження № 0000138 від 24.02.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смтКраснокутська Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Краснокутського районного суду Харківської області ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи (розписка про отримання обвинувального акту, реєстр матеріалів досудового розслідування) у кримінальному провадженні №0000138 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор у відкритому судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що по кримінальному провадженню наявні наступні ризики. Так, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та, у випадку доведеності вини останнього, міра покарання, що може бути застосована до нього, складатиме від 7 до 15 років позбавлення волі. Зазначена обставина може слугувати мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Обвинувачений офіційно не працює, не одружений, не має міцних родинних зв`язків та постійного місця заробітку, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тим самим намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

Крім того, існує ризик того, що обвинувачений у випадку перебування на свободі може незаконно впливати прямо чи опосередковано на потерпілу та свідків у провадженні, так, будучи обізнаним щодо місць їх проживання, обвинувачений, перебуваючи під дією іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, матиме реальну можливість вплинути на них, з метою надання ними свідчень, які спростовують його вину.

Також, у випадку перебування на свободі наявний ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується. Враховуючи те, що ОСОБА_4 виконано усі дії, які він вважав за необхідне вчинити для доведення кримінального правопорушення до кінця, проте, воно не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, останнім можуть бути вчинені спроби довести до кінця вказані дії.

Наявність ризику переховування ОСОБА_4 від суду у зв`язку з можливістю уникнути покарання за особливо тяжкий злочин унеможливлює застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання. Перебування в умовах домоволодіння АДРЕСА_1 (чи за іншою адресою) при застосуванні домашнього арешту, надасть обвинуваченому можливість покинути дане домоволодіння.

Зазначає, що відсутність роботи, тобто джерел постійного доходу, унеможливлює застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, з причин відсутності у останнього коштів, які б він міг внести в рахунок застави. Крім цього, відсутність роботи унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді поруки.

Таким чином, прокурор вважає, що вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У зв`язку з чим, просить суд продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 діб.

Потерпіла ОСОБА_7 у відкрите судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася, в матеріалах справи міститься заява від 24.05.2023 року, у якій вона просить суд розглянути справу без її участі, претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора з огляду на наступне. Щодо ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, захисник зазначив, що сторона обвинувачення не надала доказів того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки обвинувачений не має навіть закордонного паспорту. З боку обвинувачення відсутні докази того, що ОСОБА_4 виношує в собі наміри переховування від суду. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу захисник вважає не обґрунтованим, оскільки потерпіла допитана судом вже двічі, а свідок ОСОБА_8 помер, хоча доказів тому поки немає. Щодо наявності ризику вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення, чи продовження вчинення кримінального правопорушення у якому він обвинувачується, захисник заперечує, оскільки, на його думку, обвинувачений мав можливість довести дане кримінальне правопорушення до кінця, а не зупинятися на стадії замаху. Захисник звертає увагу суду на той факт, що обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість зазначених прокурором ризиків. Просить суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначив, що наміру переховуватись від суду він не має, та заінтересований в тому щоб встановити істину в розглядуваній справі. Наміру впливати на свідків та потерпілу не має. Зазначає, що селище Краснокутськ це його батьківщина, тут його корні, він її не покине. Також, вказує, що у нього зіпсувалося здоров`я під час перебуванні в умовах СІЗО, де умови для лікування відсутні. Відтак, просить суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора, та підтримує позицію захисника про застосування щодо нього цілодобового домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, розглянувши клопотання прокурора, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, доходить наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою, суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими у інкримінованому йому злочині, ОСОБА_4 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

До взяття під варту ОСОБА_4 офіційно не працював, доходу не мав. Відсутність власної родини, малолітніх дітей та офіційного доходу в сукупності з тяжкістю покарання можуть свідчити про наявність ризику переховування останнього від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

У свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Щодо ризику впливу на потерпілу ОСОБА_9 з боку обвинуваченого, суд вважає заявлений прокурором ризик не обґрунтованим, оскільки потерпіла була вже двічі допитана судом, клопотань про її повторний допит учасники справи не заявляли.

Зазначене вище дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків.

Так, стороною обвинувачення крім інших, були заявлені для допиту в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які станом на тепер судом не допитані. Посилання захисника на той факт, що свідок ОСОБА_8 помер, не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи. Більш того, ухвала суду від 28.02.2024 року про витребування з Валківського ВДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Витягу з Реєстру про державну реєстрацію смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на тепер не виконана, відтак, не дає підстав посилатися на смерть останнього, та як наслідок виключення його зі списку свідків сторони обвинувачення.

З огляду на викладене, розгляд кримінального провадження наразі триває, допитані не всі заявлені стороною обвинувачення свідки, отже, докази сторони обвинувачення та захисту не досліджені.

Відтак, суд доходить висновку про наявність високого ступеня ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченого та реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про те, що вказані прокурором ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, тобто, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 виконано усі дії, які він вважав за необхідне вчинити для доведення кримінального правопорушення до кінця, проте, воно не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у випадку перебування обвинуваченого на свободі, наявний ризик продовження ним кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, отже, останнім можуть бути вчинені спроби довести вказані дії до кінця. Відтак, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд, вважає, що встановлені ризики є вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не забезпечить належної поведінки останнього, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним вище. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На час розгляду цього клопотання, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення в частині, щодо наявного ризику переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, та наявності ризику продовження обвинуваченим вчиненого ним злочину, беручи до уваги той факт, що санкція статті злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, а залишення саме такого запобіжного заходу є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Однак, з огляду на характер кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, керуючись правилами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, тому що застава не зможе забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, та створить значний негативний резонанс у суспільстві.

Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Краснокутського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області - задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 09 травня 2024 року включно.

Визначити строк дії ухвали суду тривалістю до 09 травня 2024 року до 24 години 00 хвилин включно.

У судовому засіданні оголосити перерву до 25 березня 2024 року до 11:00 год.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1