ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/3652/24

Провадження № 1-кс/210/1035/24

20 червня 2024 року

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Криворізького РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_4 , подане у кримінальному провадженні № 000718 від 19.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 червня 2024 року надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Криворізького РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_4 , подане у кримінальному провадженні № 000718 від 19.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про арешт майна, вилученого в ході проведення огляду.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділенням ВП № 2 Криворізького РУП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 000718 від 19.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.06.2024 року о 11:41 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена слідством особа, в період воєнного часу, шляхом вільного доступу таємно викрала газову плиту (модель на данйи момент встановлюється), що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого невстановлена особа з викраденим, з місця скоєння кримінального правопорушення зникла. Обставини події та сума збитків встановлюються. (ЄО 8728 від 19.06.2024).

На місце події було викликано СОГ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, де слідчим ОСОБА_6 було проведено огляд місця події, а саме: територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:мобільний телефон марки «ZTE», блакитного кольору, та поміщено до спеціального пакету НПУ №WAR1104471.

Слідчий та прокурор до судового засідання не прибули, надали до суду заяви (кожен окремо) про розгляд клопотання без їх участі, на задоволенні клопотання наполягали.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши документи та надані до суду матеріали в їх сукупності, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора, слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В провадженні СВ відділення поліції № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 000718 від 19.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В поданому клопотанні слідчий зазначає, що 19.06.2024 року о 11:41 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена слідством особа, в період воєнного часу, шляхом вільного доступу таємно викрала газову плиту (модель на даний момент встановлюється), що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого невстановлена особа з викраденим, з місця скоєння кримінального правопорушення зникла. Обставини події та сума збитків встановлюються.

Відповідно до протоколу слідчого від 19 червня 2024 року, 19.06.2024 року з 12:45 год. по 13:40 год. було проведено огляд території домоволодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого потерпілий ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно видав мобільний телефон марки «ZTЕ» та який поміщено до спецпакету НПУ № WAR 1104471.

Разом з тим, в поданому клопотанні слідчим не наведено жодного обґрунтованого посилання на те, з якою метою виникла необхідність в накладенні арешту на мобільний телефон марки «ZTЕ» блакитного кольору, який добровільно видав працівникам поліції потерпілий ОСОБА_5 , яке відношення має даний мобільний телефон до кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та хто саме є власником даного мобільного телефону.

Крім того, санкція ч. 4 ст. 185 КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації майна. Відомостей про наявність цивільного позову у кримінальному провадженні № 000718 від 19.06.2024 немає.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000718 від 19.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України слідчим не доведено необхідність накладення арешту на мобільний телефон марки «ZTЕ» блакитного кольору.

Таким чином, достатніх підстав для накладення арешту на зазначений у клопотанні слідчого мобільний телефон марки «ZTЕ» блакитного кольору судом не встановлено, отже, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 309, 369, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Криворізького РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_4 , подане у кримінальному провадженні № 000718 від 19.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1