Справа № 461/4309/20
Провадження № 1-кп/461/160/24
про продовження запобіжного заходу
25.04.2024 року м. Львів
Галицький районний суд м. Львова в складі колегії:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та клопотання обвиунваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу,
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року вирок Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2022 р., головуючого суддю обрано ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 23 листопада 2022 року у справі призначено підготовче судове засідання. /а.с.126/
Ухвалою суду від 02 травня 2023 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів. Мотивуючи тим, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 , підтверджується протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілої, протоколами допиту свідків, протоколом впізнання, протоколами огляду відеозаписів з камер спостереження, протоколами тимчасового доступу, речовими доказами, та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності. Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок обвинуваченого ОСОБА_6 із вчиненням даного кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.
Прокурор зазначає, що відповідно до ст.178 КПК України необхідно врахувати, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна; наявність достатніх доказів про вчинення ним даного кримінального правопорушення; не має постійного місця роботи, постійного місця проживання, а тому є достатні підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Враховуючи викладені вище обставини, на думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, оскільки дослідження обставин справи не закінчено, ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу на даний момент продовжують існувати можливості, тому лише обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою може запобігти вказаним ризикам.
Крім цього, враховуючи той факт, що злочин у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , вчинений із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, прокурор вважає, що є підстави для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Обвинувачений ОСОБА_6 клопотання прокурора щодо продовження йому строку тримання під вартою заперечив. Водночас заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Мотивуючи тим, що в нього є постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а ризики, які слугували до обранню та продовження строку тримання під вартою, відпали.
Захисник ОСОБА_7 клопотання прокурора заперечив. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу підтримав, просив суд таке задоволити.
Заслухавши клопотання прокурора, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, позицію захисника ОСОБА_7 щодо заявлених клопотань, колегія судді приходить до наступного висновку.
Розглядаючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд враховує положення ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, а також частини 2 ст.29 Конституції України.
Згідно приписів ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Як вбачається із матеріалів справи, постановою Верховного суду від 09 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 07 січня 2023 року включно. /Том №3 а.с.111-112, 113-120/.
Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує вимоги пп. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.
Положення ст.199 КПК України, передбачають, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України, у разі визнання його винуватим, може бути позбавлений волі на строк до 12 років, із конфіскацією майна.
Колегія суддів погоджується із позицією сторони обвинувачення, що ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання. Зокрема, ОСОБА_6 , будучи обвинуваченим у вчиненні особливо тяжкого злочину може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки санкція ч.3 ст.187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, що може обвинуваченого стимулювати до втечі.
Разом з тим, виходячи зі змісту клопотання про зміну запобіжного заходу, обвинувачений висловлює незгоду із триманням його під вартою оскільки, ризики, які слугували обранню та продовженню йому запобіжного заходу відпали, він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, що ніяким чином не може впливати на неможливість перебування обвинуваченого під вартою. Про те, що обвинувачений має неповнолітніх дітей, також не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки не було надано доказів про не можливість їхнього життєвого існування за відсутністю батька.
Ризики передбачені ст.177 КПК України, які потягли за собою обрання запобіжного заходу обвинуваченому не зникли є актуальними.
Отже, обвинуваченим не наведено обставин, які можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, у задоволенні клопотання слід відмовити.
Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, суд при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у нападі на потерпілу ОСОБА_9 із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я останньої та застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, до шиї якої приставляв ніж та душив її.
Життя та здоров`я людини, згідно ст.3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, тому його охорона найважливіше завдання кримінального права України, відтак, завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень. В даному випадку, як вбачається із матеріалів обвинувального акту, потерпіла ОСОБА_9 зазнала шкоди, включаючи фізичне насильство, спричинене неправомірними діями обвинуваченого. Тому, правових підстав для визначення розміру застави ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та особи ОСОБА_6 не встановлено, тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання його під вартою.
Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, виключають можливість перешкоджання інтересам правосуддя і ухиленню від суду.
Таким чином, підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не відпали, тому наявна необхідність у задоволені клопотання прокурора та продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку.
Керуючись ст. ст.177, 178, 183, 199, 315 КПК України, колегія суддів, -
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», на 60 діб, тобто до 23 червня 2024 року, без визначення розміру застави.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова
ОСОБА_10 задовленні клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу, - відмовити.
Ухвала в частині обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 29 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3