Справа № 751/1474/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/99/24
Категорія - домашній арешт. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Суми, громадянину України, зареєстрованому та фактично проживаючому в АДРЕСА_1 , раніше не судимому, обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21 години до 07 години ранку наступного дня, з визначенням кола обов`язків: прибувати до слідчого, що проводить досудове розслідування, прокурора, судді за першою вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та роботи; здати на зберігання уповноваженому органу паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд і в`їзд в Україну, після чого надати у триденний строк слідчому документи, що підтверджують здачу уповноваженому органу цих документів; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також іншими працівниками УЖКГ ЧМР та КП «АТП-2528» ЧМР.

Строк дії домашнього арешту та обов`язків встановлений до строком до 14 квітня 2024 року.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав, що обрання саме такого запобіжного заходу, за обставинами даного кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, відповідатиме вимогам справедливого балансу між інтересами конкретної особи та інтересам захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти ряд визначених законодавцем обов`язків.

Мотивує тим, що законодавцем чітко визначені підстави застосування запобіжного заходу, якими є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вважає, що в ході розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 , слідчим та прокурором не було доведено а ні обґрунтованості підозри, про яку було повідомлено вказану вище особу, а ні жодного факту існування ризиків з числа передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були б дійсно пов`язані із можливими та/або фактичними діями ОСОБА_6 , так само проігноровано об`єктивну достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, Комунальне підприємство «АТП-2528» Чернігівської міської ради входить до сфери управління саме Чернігівської міської ради, а не Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради. Вказуючи у власному клопотанні про обрання запобіжного заходу на нібито наявну підвідомчість або підпорядкованість КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради Управлінню житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, слідчий жодним чином не розкрив зміст вжитих ним понять «підвідомчість» та «підпорядкованість», а також не зазначив жодного чинного нормативно-правового акту або рішення органу місцевого самоврядування Чернігівської міської територіальної громади, на підставі якого ним (слідчим) було зроблено висновок про наявність відносин підпорядкування між Управлінням ЖКГ Чернігівської міської ради та КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради. Відповідно, начальним Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради не має жодних повноважень, передбачених законодавством та Основними засадами здійснення внутрішнього контролю розпорядниками бюджетних коштів, щодо організації та забезпечення здійснення внутрішнього контролю використання бюджетних коштів КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради. Відсутність таких повноважень охоплює, в тому числі, і обставини використання коштів бюджету розвитку, що можуть надходити до даного суб`єкта господарювання від його засновника з метою формування/збільшення статутного капіталу комунального підприємства.

Відповідно, Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради не є носієм функції перевірки достовірності інформації щодо цінових параметрів та експлуатаційних характеристик спеціалізованої техніки, що планується до придбання КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради. Таку перевірку здійснює саме комунальне підприємство в ході організації та здійснення закупівлі у передбаченому законом порядку.

Також, у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що Чернігівська міська територіальна громада, в особі власного представницького органу місцевого самоврядування Чернігівської міської ради, заявляла про зазнання нею матеріальних збитків у будь-якій сумі, внаслідок виконання договору купівлі-продажу № 15/08/22-3414 від 15 серпня 2022 року, укладеного між КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтокомплект ЛТД». Також матеріали кримінального провадження не містять жодних документальних даних щодо пред`явлення Чернігівською міською радою вимог до ОСОБА_6 про відшкодування вказаної вище суми.

При цьому, начальник управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради ОСОБА_6 , так само як і управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, як виконавчий орган Чернігівської міської ради, також не наділені законом жодними обов`язками з контролю за проведенням КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради процедур, регламентованих Законом України «Про публічні закупівлі», а також з контролю за укладенням і виконанням вказаним вище підприємством договорів із третіми особами, у тому числі, в якості замовника договорів про закупівлю, що в сукупності свідчить про те, що здійснення начальником управління ОСОБА_6 покладених на нього службових обов`язків жодним чином не призвело і не могло призвести, як до проведення публічної закупівлі 4 самоскидів та 2 комплектів прибиральних машин, так і до здійснення вказаним комунальним підприємством розрахунків із переможцем даної процедури закупівлі згідно умов відповідного договору.

Звертає увагу на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, наявність ризиків слідчим обґрунтовано усвідомленням ОСОБА_6 можливості реального покарання у вигляді позбавлення волі та переконанням слідчого у тому, що вказана особа намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності за інкриміноване діяння, у тому числі, шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду. Таке переконання, на думку слідчого, базується на тому, що ОСОБА_6 нібито відмовився з`явитися на місце проведення обшуку житла 14 лютого 2024 року, ігнорував телефонні дзвінки слідчого та вчиняв дії, що ускладнили вручення повідомлення про підозру.

Однак, на час проведення обшуку ОСОБА_6 не мав статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а так само статусу будь-якого іншого учасника даного кримінального провадження, міг перебувати у вказаному вище житлі виключно за наявності власного бажання та не міг бути запрошений або викликаний слідчим для участі у проведенні обшуку. При цьому, ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 не містила вказівки на обов`язковості присутності ОСОБА_6 при проведенні вказаної слідчої дії.

Для дачі показань, які мають значення для кримінального провадження, у порядку ст. 133 КПК України 14 лютого 2024 року, а так само в будь-який інший день, до внесення слідчим 15 лютого 2024 року клопотання про обрання запобіжного заходу, ОСОБА_6 слідчим або прокурором не викликався. Окрім того, у відповідності до ч. 9 ст. 135 КПК України, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом.

За загальним правилом, у разі неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складання слідчим або прокурором, таке письмове повідомлення має бути вручено особі за місцем її проживання. З огляду на те, що повідомлення про підозру було вручене ОСОБА_6 у день складання даного документу, а також враховуючи відсутність у матеріалах провадження доказів вручення даного повідомлення саме за місцем проживання ОСОБА_6 , доводи сторони обвинувачення щодо нібито наявності штучно створених ускладнень у врученні вказаній особі повідомлення про підозру, не заслуговували на увагу.

Можливість впливу ОСОБА_6 на свідків спростовується тим, що станом на 15 лютого 2024 року єдиним працівником управління житлово-комунального господарства, якого було допитано в кримінальному провадженні, була заступник начальника управління ОСОБА_12 . З матеріалів убачається, що вказаний свідок за власною ініціативою щодо свого відношення до ОСОБА_6 , його особистих, професійних та управлінських якостей, можливості вчинення даною особою тих чи інших завідомо протиправних дій у рамках трудових відносин задля особистих цілей, жодного разу не допитувалася.

Матеріали провадження не містять жодного доказу, що вказував би на наявність у минулому та/або вірогідність у майбутньому такої поведінки ОСОБА_6 , що мала б свій вияв у схилянні свідків або потенційних свідків до зміни свідчень або дачі неправдивих показань.

Виконання слідчими ухвал слідчих суддів про проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного та за місцем його роботи, вилучення речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю вичерпним чином усунуло навіть суто теоретичну можливість вільного доступу підозрюваного до наявних у зазначеній будівлі документів та комп`ютерної техніки, які, на думку сторони обвинувачення, мають стосунок до оголошеної ОСОБА_6 підозри. До того ж, оскаржувана ухвала взагалі не містить жодної вказівки на те, де саме, на думку слідчого судді, можуть перебувати документи та комп`ютерна техніка, які мають стосунок до оголошеної підозри його підзахисному.

Перелік доказів, які на думку слідчого судді є вагомими доказами вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, є лише безпосереднім виявом невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею залишено поза увагою фактичні дані щодо наявності у ОСОБА_6 хронічних захворювань та викликану цим потребу в регулярному лікуванні, терміновому отриманні кваліфікованої медичної допомоги у випадку загострення хвороб. Назви та адреси медичних закладів, до яких ОСОБА_6 звертається на постійній основі були надані слідчому. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту потенційно створює істотні перешкоди для ОСОБА_6 в реалізації планових та позапланових лікувальних закладів, отримання консультацій, оскільки звернення до медичних закладів, розташованих поза межами м. Чернігова, щоразу потребуватиме отримання дозволу від слідчого, прокурора або суду, а тривалість лікувальних заходів є об`єктивно непередбачуваною, з врахуванням часу перебування в дорозі до місця призначення.

На утриманні ОСОБА_6 перебувають троє неповнолітніх дітей, наймолодший з яких проживає з батьком та матір`ю, з метою оздоровлення дитини підозрюваний з родиною регулярно виїжджали на відпочинок за місто. Однак, наявність обраного запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту та покладені обов`язки справляє об`єктивно негативний вплив на можливість організації різноманітного та психологічно комфортного дозвілля малолітньої дитини підозрюваного.

Слідчим суддею так само не було взято до уваги відсутність у підозрюваного судимостей та випадків застосування до ОСОБА_6 запобіжних заходів, відсутність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінальному правопорушення, відсутність ризику продовження чи повторення вказаною вище особою протиправної поведінки.

Покладення на ОСОБА_6 обов`язку утримуватися від спілкування із заступником начальника управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради ОСОБА_12 , а також з іншими працівниками призвело до об`єктивної неможливості виконання ОСОБА_6 службових обов`язків в частині керівництва діяльністю управління та організації роботи останнього, а також фактично позбавило підозрюваного можливості реалізації ним права на працю за постійним місцем роботи. При цьому, 16 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 був відсторонений від виконання від посади.

Не зважаючи на зазначення в ухвалі слідчого судді відомостей про зареєстроване станом на 16 лютого 2024 року місце проживання ОСОБА_6 , ухвала не містить в резолютивній частині вказівки на те, яке саме житло заборонено залишати ОСОБА_6 , як не містить і заборони залишати таке житло.

Домашній арешт є одним із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України. Частина третя цієї статті вказує, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт зокрема, особисте зобов`язання.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили про обрання більш м`якого запобіжного заходу особисте зобов`язання, вказували на необґрунтованість пред`явленої підозри та недоведеність вказаних у клопотанні та оскаржуваному судовому рішенні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зауважили про суперечності резолютивної частини ухвали, прокурора та слідчого, які заперечили проти доводів сторони захисту, ухвалу слідчого судді вважали законною та обґрунтованою, а застосований вид запобіжного заходу таким, що відповідає тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та встановленим ризикам його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів провадження слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000138 від 23 вересня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , обіймаючи посаду начальника Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, яке рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.07.2022 № 239 визначено головним розпорядником бюджетних коштів Чернігівської міської територіальної громади, будучи службовою особою, діючи в порушення вищевказаних норм законодавства, зокрема п. 6 ч. 1 ст. 7, п. 2 та абзацу четвертого ст. 19, ч. 2 ст. 22, п. 3 ч. 1 ст. 26, ч. 3 ст. 26 БК України, п.п. 1, 3, 4, 6, 7, 8 Основних засад здійснення внутрішнього контролю розпорядниками бюджетних коштів, неналежно виконуючи свої посадові обов`язки, через несумлінне ставлення до них, не організував внутрішній контроль та не забезпечив його здійснення в Управлінні та на підприємстві, що належить до сфери управління розпорядника бюджетних коштів КП «АТП-2528» під час здійснення видатків бюджетних коштів Чернігівської міської територіальної громади в результаті чого без отримання повної та достовірної інформації про ринкову вартість предмету закупівлі, що ґрунтується на документальних та фактичних даних, КП «АТП-2528» здійснено закупівлю 4-х самоскидів МАЗ-6501С5-584-000 із зимовим обладнанням для утримання доріг ціною за одиницю 5 586 000 грн з ПДВ при середній ринковій вартості за одиницю 3 591 220,96 грн з ПДВ, чим спричинив матеріальних збитків Чернігівській міській територіальній громаді на загальну суму 7 979 119,64 грн., що більше ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

14 лютого 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки інтересам Чернігівської міської територіальній громаді в особі Чернігівської міської ради, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя, суд керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою Суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Отже, на початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми саме на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Наведені стороною захисту доводи не спростовують цього висновку. Тим більше, що під час вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу повноваження слідчого судді в частині оцінки допустимості доказів обмежуються випадками, передбаченими ст. 87 КПК України, втім доводи про наявність таких підстав стороною захисту не повідомлялися.

Колегія суддів наголошує, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності ризиків та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При цьому, кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо наявності ризику того, що підозрюваний зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за який передбачено покарання від двох до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або без такого, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. При цьому, таке покарання може бути призначено без можливості застосування пільгових інститутів кримінального права. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Також колегія суддів погоджується і з наведеним в оскаржуваному судовому рішенні обґрунтуванням наявності у даному кримінальному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних. Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином обґрунтовано.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на те, що підозрюваний має можливості для переховування від органу досудового розслідування, оскільки володіє паспортом громадянина України для виїзду за кордон та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що надає йому можливість у період воєнного стану безперешкодно перетинати державний кордон України. Крім того, до вжиття спроб переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду ОСОБА_6 може спонукати і те, що він підозрюється у вчиненні хоча і не тяжкого злочину, але такого, яке набуло значного суспільного резонансу.

Разом з тим, тяжкість можливо скоєного кримінального правопорушення не є єдиною визначальною умовою при встановленні цього ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Так, обіймаючи посаду начальника Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, ОСОБА_6 міг набути широке коло зв`язків серед службових осіб органів державної влади, правоохоронних органів, керівників підприємств, установ та організацій, які він може використати з метою переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у тому числі шляхом залишення території України.

Наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження, особисті обставини підозрюваного та тяжкість можливого покарання в сукупності дають суду підстави дійти висновку про існування ризику переховування від органу досудового розслідування або/та суду, а тому слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку щодо його існування на даному етапі кримінального провадження цього ризику.

Належна процесуальна поведінка підозрюваного, стійкі соціальні зв`язки, наявність в нього постійного місця проживання, роботи та відсутність судимості,на яких наголошує сторона захисту, в певній мірі зменшують існування цього ризику, проте не настільки, аби нівелювати його повністю.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_6 , не маючи жодного статусу в кримінальному провадженні не міг бути запрошений для участі у проведенні обшуку, не приймаються до уваги, оскільки не спростовують висновків суду щодо наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Разом з тим, ігнорування підозрюваним телефонних дзвінків слідчого, намагання уникнути від вручення підозри приймаються до уваги, як не належна процесуальна поведінка особи. Вручення ОСОБА_6 підозри в день її складення 14 лютого 2024 року є заслугою оперативності органу досудового розслідування, але аж ніяк не свідчить про те, що підозрюваний прибув за викликом для вручення повідомлення про підозру, як намагається переконати захисник.

В обґрунтування наявності ризику незаконного впливу на свідків колегія суддів звертає увагу на те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 може впливати на свідків, в тому числі й на тих, які перебувають в його безпосередньому підпорядкуванні, та яким були відомі деталі організації придбання КП «АТП-2528» спеціальної техніки.

До того ж, при оцінці існування цього ризику колегія суддів виходить із передбаченої КПК процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи наведене колегія суддів переконана в існуванні загрози того, що ОСОБА_6 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, може здійснювати на них вплив з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо його можливої участі у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

З цих підстав слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність на даному етапі кримінального провадження зазначеного ризику.

Не приймаються до уваги доводи захисника про те, що обмеження підозрюваного у спілкуванні зі своїм заступником ОСОБА_12 , яка є свідком у даному провадженні, призведе до неможливості виконувати ОСОБА_6 своїх посадових обов`язків, оскільки сам захисник зауважив про те, що ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді був відсторонений від посади. Отже, дане обмеження не створить жодних перешкод про які вказував апелянт, тим більше, що реалізацію своїх службових обов`язків щодо організації роботи управління підозрюваний міг здійснювати без особистого спілкування зі свідком, шляхом службових записок, наказів, розпоряджень тощо.

Вказівка захисника про те, що підозрюваний має отримувати медичну допомогу в медичних установах поза межами м. Чернігів, а ораний запобіжний захід унеможливить її отримання, є безпідставною.

Так сам захисник вказав на те, що ОСОБА_6 наданий список медичних установ, в яких він отримує та може отримувати медичну допомогу в разі необхідності, отже, в разі виникнення такої необхідності не становитиме проблеми повідомити про це слідчого прокурора чи суд та отримати необхідний дозвіл для виїзду за межі міста на визначений строк для отримання медичної допомоги.

Необхідність малолітньої дитини підозрюваного в отриманні різноманітного та психологічно комфортного дозвілля може бути вирішена, шляхом організації такого дозвілля за участі матері, або ж в межах міста. Ці обставини не є тими, які перешкоджають слідчому судді, суду визначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в певний час доби.

Таким чином доводи, на які посилалась сторона захисту щодо необґрунтованості висновків слідчого судді в частині наявності ризиків, не спростовують високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій підозрюваного, того що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Не залишилась без оцінки слідчого судді й позиція сторони захисту щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Так, слідчий суддя не надав переваги обіцянкам ОСОБА_6 щодо подальшої правомірної поведінки без застосування запобіжного заходу або при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу особистого зобов`язання.

Критика стороною захисту резолютивної частини ухвали в тій частині, що слідчим суддею не було покладено на ОСОБА_6 заборони залишати місце проживання та не вказано адреси місця проживання, яку заборонено залишати в певний час доби, не приймається до уваги.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Тобто, сама суть застосованого до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту містить інститут заборони залишати житло у визначений слідчим суддею час доби, що не потребує додаткової вказівки в резолютивній частині ухвали, коли вказаний сам вид запобіжного заходу.

Адреса місця проживання та реєстрації підозрюваного вказані в резолютивній частині ухвали, цю ж адресу називав і сам підозрюваний при встановленні його анкетних даних, ця ж адреса вказана і в апеляційній скарзі, як адреса місця проживання підозрюваного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2024 року, про застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17