Справа № 758/5774/21
Провадження № 11-кп/824/4135/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 30 (тридцять) днів по 12 червня 2024 року включно.

Таке рішення, суд мотивував наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ризиком того, що обвинувачений може переховуватись від суду є те, що останній, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не працюючий, в м. Києві не має постійного місця проживання та реєстрації, зареєстрований в Черкаській області, може умисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Також судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 засуджений вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.07.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки (вирок не набрав законної сили).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що жодний ризик у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений.

Апелянт зазначає, що посилання суду першої інстанції на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.07.2023, не може братись до уваги, оскільки він не набрав законної сили.

Крім того, не відповідає дійсності твердження про те, що ОСОБА_7 може умисно переховуватись від слідства у зв`язку з відсутністю житла. Так, ОСОБА_7 неодноразово заявляв, що його мати в змозі винайняти житло та забезпечити умови перебування ОСОБА_7 під домашнім арештом, що спростовує доводи суду стосовно відсутності родичів, які мають можливість допомагати матеріально.

Окрім цього, ОСОБА_7 не може також впливати на свідків, оскільки жоден свідок не свідчить про пряму причетність ОСОБА_7 до скоєного правопорушення.

Також апелянт зазначає, що не має на меті ухилятись від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не був затриманий, а сам прийшов до органу досудового розслідування та суду, де до нього 13.02.2021 необгрунтовано, без наявності ґрунтовних доказів, застосували запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому ОСОБА_7 особисто зацікавлений в тому, щоб дана справа швидше закінчилась.

Також захисник стверджує, що ОСОБА_7 не скоював кримінального правопорушення, скоєння якого йому інкримінується, та послідовно відстоює свою точку зору та доказує свою невинуватість.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , суд першої інстанції при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу та правильно встановив, що існують обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не навчається, не має міцних соціальних зв`язків, зареєстрований в іншій області України, в місті Києві постійного помешкання не має, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки такий ризик існує і виправдовує застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів також звертає увагу на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника про те, що сама по собі тяжкість обвинувачення та можливого покарання не може бути обґрунтуванням продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставними, оскільки при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд врахував не лише тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , а й інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, наявність судимості.

Ризик незаконного впливу на свідків, прокурор у клопотанні обґрунтовував тим, що обвинувачений знає свідків, оскільки перебуває із ними у дружніх стосунках, відпочивав із ними в одній компанії, знає де свідки проводять свій вільний час, а тому може протиправно впливати на них з метою зміни ними їх показань, безпосередньо вчиняючи тиск на свідків. Показання свідків мають вирішальне значення для доведення винуватості обвинуваченого, тому протиправний вплив на вказаних осіб матиме негативні наслідки для судового розгляду.

Посилання захисника на те, що обвинувачений не може впливати на свідків не може бути взятим до уваги, оскільки ризик впливу на свідків існує до моменту закінчення дослідження обставин кримінального провадження в суді.

Відтак, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на те, що клопотання прокурора не містить обґрунтованих доводів на існування ризиків, зокрема, ризику переховування від суди, незаконного впливу на свідків, є необгрунтованими.

Доводи захисника про те, що суд не міг брати до уваги вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.07.2023, оскільки він не набрав законної сили є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не здобуто достатніх і переконливих доказів щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого злочину, то колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченому, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального провадження, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що, ОСОБА_7 неодноразово заявляв, що його мати в змозі винайняти житло та забезпечити умови перебування ОСОБА_7 під домашнім арештом, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки, такі твердження захисника не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого на даному етапі провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 , з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Наведені захисником дані не є достатніми стримуючими факторами з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, поставлені йому у провину, які у своїй сукупності, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

У той же час, в поданій апеляційній скарзі захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 не наведено доводів та арґументів, які б доводили те, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

Інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, які можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

За таких обставин судом першої інстанції не було допущено істотних порушень вимог КПК України при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , не впливає на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а тому оскаржувану ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3