Справа № 372/5240/23 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2961/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 00001906 від 14.08.2023 року за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2023 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубрівка Тетіївського району Київської області, українця, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки;

цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду у розмірі 45 937,36 грн., витрати на проведення оцінки ушкодженого майна у розмірі 4 500 грн., франшизу у розмірі 1000 грн., моральну шкоду у розмірі 70 000 грн., а всього 121 437, 36 грн.

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 13 серпня 2023 року, близько 14 години 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-01 «Київ - Знам`янка», 700 метрів від міста Обухів, Київської області, в напрямку міста Кагарлик, порушуючи вимоги пункту 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» проявив самовпевненість та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху не переконався у безпечності своїх дій, перетнувши лінію суцільні дорожньої розмітки, чим порушив вимоги підпункту 1.1. розділу 34 «дорожня розмітка» Правил дорожнього руху, згідно з яким «лінію 1.1. горизонтальної дорожньої розмітки перетинати забороняється», внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , яка рухалась в зустрічному напрямку, тобто в напрямку міста Обухів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, рани вушної раковини, перелому 5-го ребра ліворуч, лівобічного пневматорексу, перелому поперекового відростку тіла 11 грудного хребця ліворуч. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися за обставин вказаних в постанові слідчого від 14 вересня 2023 року, тобто при ДТП, яка мала місце 13.08.2023 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вищевказаною ДТП.

Грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б), д), 10.1 та вимог підпункту 1.1. розділу 34 «дорожня розмітка» Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, вважає вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вказав, що призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, мав призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий він найнижчої межі, встановленої в санкції статті, проте в порушення вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначив покарання в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. Таким чином, суд не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Відтак, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого вказав, що суд першої інстанції повно і всебічно врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що характеризують обвинуваченого. Вважає, що суд правильно врахував, що ОСОБА_8 має відшкодувати великі витрати на відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що покарання у виді 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 8500 грн., буде справедливим, та не носитиме характеру надмірного матеріального тягаря. Вказав на те, що прокурор в своїй апеляційній скарзі фактично погоджується з тим, що суд першої інстанції правомірно застосував положення ст. 69 КК України, однак з урахуванням того, що за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, то мінімальний розмір покарання у виді штрафу, який міг бути призначений обвинуваченому, складає 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 грн. Крім того, захисник вказав на те, що ОСОБА_8 з самого початку сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро розкаявся у скоєному, має низький стан матеріального забезпечення, є пенсіонером, людиною похилого віку та змушений утримувати своїх доньку та онучок, у зв`язку з вбивством зятя окупантами. За таких обставин, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілу та її представника, які поклались на думку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 , правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, а також правильність призначеного йому додаткового покарання учасниками судового розгляду не оскаржуються та апеляційним судом не перевіряються.

Також суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, що також учасниками судового розгляду не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом положень ст. 69 КК України, а саме не призначення місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше, ніж на чверть нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, чинною на час вчинення ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення, було передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 69 КК України за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається з вироку Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2023 року, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 основне покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, тоді як мав призначити основне покарання у виді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в такому разі буде не більше ніж на чверть нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 286 КК України та відповідатиме положенням ст. 69 КК України.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції порушив положення ст. 69 КК України та неправильно призначив обвинуваченому розмір основного покарання, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягав застосуванню.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що покарання у виді 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. буде справедливим та не носитиме характеру надмірного матеріального тягаря, за умови необхідності сплати ОСОБА_8 великих витрат на відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже призначення судом покарання має відбуватися відповідно до положень закону, а не ставитися у залежність від необхідності сплати витрат на відшкодування шкоди, які до того ж спричинені винними діями самого обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Також підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ч. 1 ст. 420 КПК України, підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, зокрема, необхідність застосування більш суворого покарання.

З урахуванням зазначеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання, з ухваленням нового вироку в цій частині відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 38250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

В решті вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2023 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4