Справа № 134/977/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні суду в смт. Крижопіль в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 від 17.05.2024, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Монастирище Монастирищенського району Черкаської області, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, яка не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

Обвинувачена ОСОБА_3 16 травня 2024 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки зі своїм чоловіком ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання негативних наслідків, підійняла з землі камінь та тримаючи його у правій руці умисно нанесла ОСОБА_4 один удар в область чола з лівої сторони, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді садна на чолі з лівої сторони, забійної рани на фоні садна, яка розташована на границі лобної-тім`яної та скроневої ділянок зліва біля границі росту волосся, які згідно висновку експерта № 044 від 17 травня 2024 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Зазначені обставини були встановлені органом досудового розслідування, учасниками судового провадження не оспорюються, про що подана відповідна заява обвинуваченою ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , в якій обвинувачена беззаперечно визнала свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, погодилася зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами та повідомила, що ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження. Крім того, обвинувачена та її захисник надали згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта також додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 , в якій він вказав, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувальний акт розглядається у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

При цьому, відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, оскільки судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні двох малолітній дітей, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в межах санкції частини статті, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень відповідно до вимог ст. 50 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 381, 382 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Крижопільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя