Справа № 758/1857/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3371/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 10 травня 2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно ухвали суду, в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, у якому прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.296, ч.2 ст.187 КК України, та ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.187 КК України, строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2024 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 10 травня 2024 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм злочинів та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення. На даний час застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим суд вважав недостатнім.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в апеляційних скаргах просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою:

- змінити ОСОБА_6 обраний до нього раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною покидати місце проживання у період часу з 22:00 до 6:00 години, заставу чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого;

- змінити ОСОБА_7 обраний до нього раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною покидати місце проживання у період часу з 22:00 до 6:00 години чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого.

Мотивуючи свої вимоги, апелянт вказує, що суд самостійно, без будь-яких доказів, визначає ризики, які нібито існують та при цьому взагалі їх не обґрунтовує.

Суд, не дослідивши жодних доказів на підтвердження наявності ризиків, які прокурор не зазначив, надав прокурору привілеїв у доказуванні наявності ризиків та інших обставин, які суд має врахувати під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, суд проявив дискримінацію до обвинувачених за ознакою їх процесуального статусу в кримінальному провадженні, а також щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за соціальною ознакою, а саме місцем проживання за межами м. Києва, й автоматично продовжив строк тримання під вартою.

Суд взагалі не врахував тривалість тримання під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування зі сторони обвинувачення, а нові ризики - обґрунтування їх з`явлення.

Захисник також звертає увагу, що ОСОБА_7 , не погоджуючись із затриманням та довготривалим триманням під вартою, через свого представника подав до Європейського суду з прав людини скаргу. 10 лютого 2022 року Європейський суд з прав людини проголосив рішення у справі «Горбачов та інші проти України» по низці скарг, серед яких і скарга ОСОБА_7 .

Однак, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взагалі не вказав про наявність цього рішення ЄСПЛ та не врахував його при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Сторони кримінального провадження належним чином повідомлені про дату та час судового засідання до суду апеляційної інстанції не з`явились, клопотань про участь обвинувачених у апеляційному розгляді та про відкладення апеляційного розгляду не подали.

За таких обставин, у відповідності до вимог ч.4 ст.4221 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 не працює, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб, які потребують піклування, має постійне місце реєстрації, раніше не судимий; ОСОБА_7 , не працює, неодружений, не має на утриманні малолітніх дітей, зареєстрований у АДРЕСА_3 , раніше судимий 22 вересня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 4 липня 2019 року по відбуттю строку покарання.

ОСОБА_6 інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Окрім того, кожному з обвинувачених інкримінується вчинення злочинів, за які передбачені покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі від 7 до 10 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі на строк до 5 років або позбавлення волі на строк до 4 років.

З огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, вчинення яких їм інкримінується, наявний ризик того, що обвинувачені можуть залишити місце проживання та вчинити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, не встановлено жодних стримуючих факторів, зокрема наявності міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи вказане та приймаючи до уваги наявні на даний час ризики, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та кількість епізодів інкримінованих кримінальних правопорушень, їх тяжкість, колегія суддів приходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до кожного з обвинувачених інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам кримінального провадження та можуть негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства та погрозою його застосування, заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо кожного з них запобіжного заходу у виді застави, що спростовує доводи апеляційних скарг захисника про те, що суд не обґрунтував невизначення розміру застави щодо кожного з обвинувачених.

Апелянтом не наведено обґрунтованих обставин, які б свідчили про можливість на даний час обрати обвинуваченим більш м`який запобіжний захід, наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б достатньою мірою свідчили про можливість уникнення встановленого ризику шляхом застосування іншого запобіжного заходу та гарантували в такому випадку належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Колегія суддів також враховує, що дійсно рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Горбачов та інші проти України» від 10 лютого 2022 року по низці скарг, серед яких і скарга ОСОБА_7 , встановлена надмірна тривалість тримання останнього під вартою під час досудового розслідування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що встановлені ризики, з урахуванням наявних на даний час обставин, хоча і зменшились, однак продовжують існувати, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 401, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 10 травня 2024 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: