справа № 489/6109/15-к
провадження №1-кп/489/25/24
УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу

27 лютого 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкb м. Миколаєва, непрацюючу, заміжня, маюча на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судиму, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та на час розгляду клопотання зі слів проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в присутності:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановив:

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у грудні 2014 року, точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, керуючись корисливим мотивом, з метою отримання незаконної наживи, з невстановленого досудовим слідством джерела, з метою збуту, без передбаченого законом дозволу, придбала бойові припаси, патрони калібру 5,45 мм не менше 15 (п`ятнадцяти) штук.

20.11.2014 ОСОБА_7 , близько 12:00 години, перебуваючи на території Центрального ринку в м.Миколаєві, збула ОСОБА_8 патрони у кількості 15 штук, калібром 5,45 мм, отримавши незаконну грошову винагороду 150 гривень.

На початку січня 2015 року, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, з метою отримання незаконної наживи, з невстановленого досудовим слідством джерела, з метою подальшого збуту, без передбаченого законом дозволу, придбала бойові припаси, патрони калібру 5,45 мм, не менше 120 (сто двадцяти) штук.

13.01.2015 близько 17:07 години, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 21 по проспекту Миру в м.Миколаєві, під час проведення працівниками міліції контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки бойових припасів, незаконно збула громадянину ОСОБА_8 бойові припаси - патрони у кількості 120 штук, калібром 5,45 мм отримавши матеріальну винагороду у розмірі 1400 гривень.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

За клопотанням прокурора ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2023 ОСОБА_9 повторно оголошено у розшук у зв`язку з неявкою в судові засідання та зупинено кримінальне провадження.

31.01.2024 прокурор звернувся до суду із клопотанням про обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та з клопотанням про надання дозволу на затримання обвинуваченої з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 31.01.2024 прокурору надано дозвіл на затримання обвинуваченої з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, покарання за яке передбачене у виді позбавлення волі на строк до 7 років.

З моменту направлення обвинувального акту до суду, а саме з 15.10.2015 обвинувачена ухиляється від явки до суду, про свідчить оголошення останньої у розшук на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.11.2023. Виходячи з цього, під час судового розгляду відносно обвинуваченої настав ризик переховування від суду. Крім того, з урахуванням поведінки обвинуваченої, яка ухиляється від суду, не виключається ризик вчинення нею іншого кримінального правопорушення. Застосування до обвинуваченої запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою, зокрема і домашнього арешту, не забезпечить її належної процесуальної поведінки. Крім того у ОСОБА_9 відсутнє постійне місце проживання, не зареєстровано за нею на праві приватної власності об`єктів нерухомості, а тому не можливо встановити місце відбування такого запобіжного заходу як домашній арешт.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила задовольнити.

Обвинувачена, яка вину у вчиненому визнала, та захисник просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - особисте зобов`язання, оскільки обвинувачена не знала про розгляд судом кримінального провадження, жодної повістки не отримувала, хоча до початку введення в Україні воєнного стану проживала за адресою реєстрації, яку повідомила органу досудового розслідування та вказаної в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачена заміжня та має на утриманні трьох малолітніх дітей, не має наміру переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтовуючи ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень прокурор зазначає про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання від 3 до до 7 років позбавлення волі, не має постійного місця проживання та місця роботи, після направлення обвинувального акту до суду в судові засідання не з`являлася, внаслідок чого була оголошена 01.11.2023 в розшук. Підстав для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на особу обвинуваченої та тяжкість покарання, яке їй загрожує, прокурор не вбачає.

За частиною другою ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У пункті 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.05.2010 (остаточне 20.08.2010) зазначено, що : «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує».

Суд вважає доведеним існування передбаченого статтею 177 КПК України ризику переховування обвинуваченої від суду, який підтверджується тим, що з момент направлення обвинувального акту до суду обвинувачена, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в судові засідання не з`являлася, причину неявки суду не повідомляла, внаслідок чого ухвалою суду від 01.11.2023 була оголошена в розшук.

Щодо ризику вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення суд вважає такий ризик недоведеним, оскільки обвинувачена раніше не судима, а після направлення в 2015 році обвинувального акту до суду доказів вчинення нею інших кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не надано.

Вирішуючи питання щодо того, який запобіжний захід зможе запобігти встановленому ризику, суд виходить з наступного.

При розгляді справи «Боротюк проти України», рішення від 16.03.2011, Європейський суд з прав людини у п. 62 наголосив, що «існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При розгляді клопотання стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, з огляду на дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, заміжня, має на утриманні на утриманні трьох малолітніх дітей дітей, найменшій з яких ще не виповнилося два роки, тобто має стійкі родинні зв`язки, відсутність доказів вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень, наявність в неї реєстрації місця проживання, за адресою якого мешкала тривалий час, та наявність фактичного місця проживання.

При цьому суд враховує, що з моменту направлення обвинувального акту до суду та оголошення обвинуваченої в розшук ухвалою від 23.11.2015, доказів вжиття поліцією заходів до розшуку обвинуваченої суду не надано. А після оголошення розшуку ухвалою суду 01.11.2023 майже відразу було встановлено її місце поживання та затримано і доставлено до суду.

Крім того, з пояснень обвинуваченої вона не знала про розгляд судом кримінального провадження відносно неї, що підтверджується судовими повістками, які повернуті до суду без вручення.

Наведені обставини є підставою для відмови в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Натомість обираючи певний запобіжний захід, слід враховувати одне із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (в тому числі і запобіжних заходів), визначене в ст. 132 КПК України, а саме те, що певний захід забезпечення може застосовуватись тоді, коли потреби судового розгляду виправдовують подібне втручання у права і свободи особи.

Обрання запобіжного заходу має забезпечувати баланс між інтересами обвинуваченої та визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження й інтересами судового розгляду.

Оскільки матеріали справи дають підстави для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та вказують на наявність ризику того, що вона може переховуватися від суду, але при цьому не доводять недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному ризику, з урахуванням особи обвинуваченої, яка є матір`ю трьох малолітніх дітей, проживає зареєстрованому шлюбі, тобто має стійкі родинні зв`язки, місце реєстрації проживання та фактичне проживання в м.Миколаєві, суд вважає доцільним застосувати відносно обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, передбаченого статтею 179 КПК України.

Матеріали клопотання не містять доказів та прокурором не доведено, що такий запобіжний захід, в даному випадку, буде недостатнім та не зможе запобігти встановленому при розгляді клопотання ризику. Натомість саме такий запобіжний захід, на переконання суду, забезпечить вказаний вище баланс приватних інтересів особи та інтересів судового розгляду з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої.

Керуючись ст.177, 178, 179, 194, 372 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000403 від 15.12.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на два місяці (до 27 квітня 2024 року) із покладенням на останню обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована (м. Миколаїв) та фактично проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала про обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення

суддя ОСОБА_1