Провадження №1-п/522/1067/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Місто Одеса, Україна

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні №0005897 від 04.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, освіта середня, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-17.05.1999 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.3 ст. 222 КК України до 1 року позбавлення волі, ст. 46-1 ККУ 1 рік, штраф 170 гривень;

-20.03.2000 року Апеляційним судом Одеської області за ч.1 ст. 101, п.е, ж ст. 93, ст. 42, ст. 43 ККУ до 13 років позбавлення волі та штрафу 170 гривень;

-23.09.2008 року Червонозаводським судом м.Харкова за ст. 391, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився у зв`язку із відбуттям покарання 30.08.2013 року;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисники - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

обвинувачений- ОСОБА_4

інші учасники кримінального провадження:

потерпілий- ОСОБА_11 ,

У С Т А Н О В И В:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

04.07.2014 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на розі вулиць Мала Арнаутська та Олександрівський проспект у місті Одесі, побачив ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , після чого, виражаючись нецензурною лайкою, наказав останньому підійти до нього, на що ОСОБА_11 відповів відмовою. Далі ОСОБА_4 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, дістав пістолет марки «STALKER-M906» № НОМЕР_1 , споряджений магазином із кулями, та з метою завдання фізичного болю здійснив із нього один постріл в потерпілого ОСОБА_11 , в результаті чого останній отримав непроникаюче поранення грудної клітини з правого боку, яке не відноситься до тілесних ушкоджень.

За наведених обставин ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 126 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Висунуте стороною обвинувачення, визнане судом не доведеним

04.07.2014 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , побачив раніше не знайомих йому ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , після чого, виражаючись нецензурною лайкою, наказав останньому підійти до нього, на що ОСОБА_11 не відреагував. Далі ОСОБА_4 , діючи умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, в присутності інших людей дістав пістолет марки «STALKER-M906» № НОМЕР_1 , споряджений магазином із кулями, який оточуючі сприйняли як реальну загрозу для їх життя та здоров`я, та діючи з особливою зухвалістю здійснив із нього один постріл, в результаті чого потерпілому ОСОБА_11 спричинено непроникаюче поранення грудної клітини з правого боку.

Наведені дії ОСОБА_4 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.4 ст. 296 КК України, за кваліфікуючими ознаками: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні не визнав у повному обсязі, пояснивши, що будь-яких протиправних дій за наведених у обвинувальному акті обставин він не вчиняв, потерпілого не бачив та не застосовував вогнепальну зброю. Вважає, що в матеріалах справи немає жодних доказів його причетності до інкримінованого злочину. А тому просив ухвалити виправдувальний вирок.

Докази сторони обвинувачення

Потерпілий ОСОБА_11 під час допиту в суді пояснив, що вперше бачить ОСОБА_4 та взагалі не пам`ятає обставин, за яких відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення у зв`язку із давністю подій та перенесеною в 2016 році травмою голови. Утім, на запитання учасників процесу повідомив, що приблизно дев`ять років тому йому дійсно було заподіяно незначне поранення в області правого підребер`я від «резинки» (мовою потерпілого). При цьому пістолет він не бачив та не пам`ятає. Припускає, що це міг бути будь-який травмуючий пристрій.

Таким чином, потерпілий підтвердив у суді, що у період часу, у який було вчинено ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, він зазнав фізичного болю у зв`язку із травмуванням правого підребер`я внаслідок травмуючої дії стороннього предмету.

Такі показання ОСОБА_11 підтверджують подію кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним.

Свідок ОСОБА_12 пояснила у суді, що у період часу, який співпадає із часом вчинення кримінального правопорушення, вона разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 під`їхала на власному авто на перехрестя вул. Малої Арнаутської та Олександрівського проспекту у м.Одесі. ОСОБА_11 вийшов із авто, в цей час невідома особа щось крикнула і вистрелила в його сторону із пістолета. Їй відомо, що перед цим вказана особа прийшла до повій і їй щось не сподобалося, у зв`язку із чим виник конфлікт. Після цієї події вона впізнала вказану особу за фотознімками, які їй показав слідчий. Зі сплином значного періоду часу (понад шість років), в суді вона не може стверджувати чи це був ОСОБА_13 , чи інша особа.

Таким чином, свідок ОСОБА_12 , яка є знайомою потерпілого ОСОБА_14 і була очевидцем події кримінального правопорушення, підтвердила факт застосування фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_15 під час виниклого конфлікту.

Свідок ОСОБА_16 пояснив у суді, що станом на липень 2014 року працював у полку патрульної служби міліції. Тієї доби до оператора «102» надійшло повідомлення про конфлікт на АДРЕСА_2 . По прибуттю екіпажу на місце події вони побачили декількох осіб. Потерпілий повідомив, що його поранили і вказав на правопорушника. Після цього була викликана слідчо-оперативна група. В ході огляду місця події вилучено травматичний пістолет і гільзу. Учасників конфлікту передано слідчо-оперативній групі.

Таким чином, працівник міліції ОСОБА_16 , який прибув на місце події відразу після вчинення кримінального правопорушення, підтвердив факт знаходження на місці учасників конфлікту, застосування до потерпілого травматичної зброї, виявлення слідів у вигляді травматичної зброї та гільзи, затримання учасників конфлікту та передання їх слідчо-оперативній групі для участі у слідчих і процесуальних діях.

Свідок ОСОБА_17 показав у суді, що станом на 2014 рік він працював міліціонером полку патрульної служби міліції. Тієї ночі надійшло повідомлення про конфлікт на перехресті вул.Малої Арнаутської та Олександрівського проспекту у м.Одесі. По прибуттю екіпажу міліції на місце події вони побачили учасників конфлікту. Потерпілий вказав на особу, яка стріляла, після чого останній викинув пістолет. Порушника було затримано.

Таким чином, працівник міліції ОСОБА_17 , який прибув на місце події відразу після вчинення кримінального правопорушення, підтвердив факт знаходження на місці учасників конфлікту, застосування травматичної зброї, виявлення слідів у вигляді травматичної зброї, затримання правопорушника.

Згідно із витягу від 04.07.2014 року цієї доби до ЄРДР були внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 ККУ, за фактом протиправних дій ОСОБА_4 , який о 01 годині 30 хвилин 04.07.2014 року здійснив постріл в потерпілого ОСОБА_14 (а.с.1).

Під час огляду місця події, який проведено слідчим у період часу із 02 години до 03 години ночі 04.07.2023 року за участі понятих, було оглянуто ділянку місцевості на перехресті вул. Малої Арнаутської і Олександрівського проспекту у м.Одесі. При цьому виявлено сліди темно червоного і бурого кольору, схожі на кров, у вигляді крапель та плям, пістолет «STALKER-M906» № НОМЕР_1 , споряджений п`ятьма патронами, гільзу. Вказані речі вилучено, взято змиви зі слідів, схожих на кров (а.с.3-4).

Згідно із протоколом прийняття заяви про злочин від 04.07.2014 року слідчий прийняв усну заяву від ОСОБА_11 про застосування невідомою особою травматичної зброї.

Відповідно до письмової заяви від 04.07.2014 року ОСОБА_11 добровільно видав слідчому кулю, яка його травмувала.

Згідно із протоколом огляду від 31.07.2014 року слідчий оглянув гумову кулю, яку потерпілий ОСОБА_11 4.07.2014 року добровільно видав для долучення до матеріалів справи в якості речового доказу (а.с.26-27).

Згідно із письмовою заявою ід 04.07.2014 року потерпілий добровільно видав слідчому для долучення до матеріалів справи кулю, яка в нього влучила.

Гумова куля наявна в матеріалах кримінального провадження та постановою слідчого від 31.07.2014 року визнана речовим доказом (а.с.28-30).

Супровідним листом №326 від 04.07.2014 року потерпілого ОСОБА_11 направлено до Одеської обласної клінічної лікарні з вул.Мала Арнаутська кут Олександрівського проспекту для обстеження з попереднім діагнозом: вогнепальне травматичне пошкодження грудної клітини праворуч.

Відповідно до висновку спеціаліста ООКБ від 04.07.2014 року у потерпілого ОСОБА_11 було виявлено непроникаюче поранення грудної клітини праворуч. Під час досудового розслідування судово-медична експертиза з метою встановлення ступеню тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, не проводилася.

04.07.2014 року ОСОБА_4 затримано слідчим в порядку ст. 208 КПКУ у зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 ККУ.

Згідно із протоколом від 31.07.2014 року слідчий ОСОБА_18 оглянув пістолет, вилучений в ході огляду місця події на перетині АДРЕСА_2 , на якому є напис «STALKER-M906». Також оглянуто магазин, в якому знаходилися п`ять патронів (повний вміст магазину 6 патронів) та гільзу з металу жовтого кольору (а.с. 31-38).

Згідно із протоколом від 03.10.2014 року слідчий ОСОБА_19 також провів огляд пістолета, вилученого на місці події на перетині АДРЕСА_2 , на якому є напис «STALKER-M906», оглянув магазин, в якому знаходилися п`ять патронів (повний вміст магазину 6 патронів) та гільзу з металу жовтого кольору (а.с.78-82).

Згідно із висновком №4777-б від 16.09.2014 року, пістолет «STALKER-M906» № НОМЕР_2 , виробництва компанії ATAK SILAN, вилучений на місці події, являється нестандартною коротко ствольною вогнепальною зброєю самозарядним гладко ствольним пістолетом, придатний до стрільби, в його конструкцію внесені зміни з метою з метою збільшення кінетичної енергій відстріляної кулі. Надані на дослідження п`ять патронів являються патронами травматичної дії. Калібру 9 мм РА, придатні для стрільби. Надана на дослідження стріляна гільза калібру 9 мм РА стріляна з пістолету «STALKER-M906» № НОМЕР_2 . (ас.59-69).

Постановою слідчого від 03.10.2014 року пістолет «STALKER-M906» № НОМЕР_2 , магазин від цього пістолета, патрони та стріляна гільза визнані речовими доказами ( а.с.83).

Згідно із протоколом пред`явлення особи за фотознімками від 23.09.2014 року свідок ОСОБА_16 в присутності двох понятих на фотознімку номер 3 впізнав ОСОБА_4 , як особу, на яку вказував потерпілий ОСОБА_11 , яка здійснила в нього постріл із пістолета, після чого викинула пістолет на землю. Перед пред`явленням для впізнання свідок був допитаний слідчим щодо зовнішнього вигляду і прикмет ОСОБА_4 та обставин, за яких він його бачив. Протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, сумнівів у достовірності його змісту немає (а.с.70-72). Та обставина, що поняті підписали лише останній аркуш протоколу впізнання, не є порушенням положень ст. 104 КПКУ. Дослідженням першого аркушу протоколу, на якому зображено фото осіб, які пред`являлися до впізнання, встановлено, що підпис свідка ОСОБА_16 частково накладається на один із фотознімків, які приклеєні та прошиті. Ця обставина свідчить про достовірність відомостей, що містяться в протоколі і спростовує доводи сторони захисту щодо його фальсифікації.

Згідно із протоколом пред`явлення особи за фотознімками від 23.09.2014 року свідок ОСОБА_17 в присутності двох понятих на фотознімку номер 1 впізнав ОСОБА_4 , як особу, на яку вказував потерпілий ОСОБА_11 , яка здійснила в потерпілого постріл пістолета, після чого викинула пістолет на землю. Перед пред`явленням для впізнання свідок був допитаний слідчим щодо зовнішнього вигляду і прикмет ОСОБА_4 та обставин, яких він його бачив. Протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, сумніві у достовірності його змісту немає (а.с.74-76). Та обставина, що поняті підписали лише останній аркуш протоколу впізнання, не є порушенням положень ст. 104 КПКУ. Дослідженням першого аркушу протоколу, на якому зображено фото осіб, які пред`являлися для впізнання, встановлено, що підпис свідка ОСОБА_17 частково накладається на один із фотознімків, які приклеєні та прошиті. Ця обставина свідчить про достовірність відомостей, що зазначені в протоколі і спростовує доводи сторони захисту щодо його фальсифікації.

Аналіз доказів, висновки суду і мотиви зміни обвинувачення

Наведені докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Доводи обвинуваченого щодо непричетності до вчинення кримінального правопорушення суд оцінює критично, оскільки вони у повному обсязі спростовані наведеним доказами.

Так потерпілий ОСОБА_11 , який зазнав травми та фізичного болю під час вчинення ОСОБА_4 протиправних дій внаслідок застосування травматичної зброї, фактично підтвердив у суді подію кримінального правопорушення, хоча і відмовився надавати детальні пояснення з приводу обставин справи та причетних до неї осіб.

Посилання потерпілого про те, що він вперше бачить ОСОБА_4 та взагалі не пам`ятає обставин, за яких відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення у зв`язку із давністю подій та перенесеною в 2016 році травмою голови, суд оцінює критично, оскільки є підстави вважати, що він не бажав надавати суду пояснення щодо усіх обставин справи з невідомих причин, про що свідчила його поведінка.

Так, тривале судове провадження у даній справі було пов`язане, насамперед, не стільки із розшуком обвинуваченого у певний період часу, стільки із неявкою свідків та із ухиленням від явки до суду потерпілого. Останній неодноразово викликався до суду, утім на виклики не з`являвся. Суд систематично ухвалював рішення про накладення на нього грошового стягнення та надавав органу судового розслідування доручення про встановлення його фактичного місцезнаходження. Близькі родичі потерпілого надавали працівникам поліції неправдиву інформацію про те, що він начебто перебуває за кордоном. Під час допиту в суді потерпілий демонстрував поведінку, яка вказувала на його небажання говорити правду. В той же час, він не скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. Доказів того, що він у 2016 році переніс травму голови та втратив пам`ять, суду не надано. При цьому письмові докази, досліджені судом, вказують на очевидний зв`язок події кримінального правопорушення саме із ОСОБА_11 , як потерпілим.

Тому суд приходить до висновку, що потерпілий в судовому засіданні надав недостовірні показання про те, що він вперше бачить ОСОБА_4 і не пам`ятає усіх обставин вчиненого правопорушення.

Медична документація свідчить про те, що 4.07.2014 року ОСОБА_15 зазнав вогнепального поранення грудної клітини праворуч. Водночас, судово-медична експертиза з метою встановлення ступеню тяжкості імовірно отриманих потерпілим тілесних ушкоджень на досудовому розслідуванні не проводилася.

ОСОБА_4 було затримано безпосередньо після вчинення правопорушення на місці події працівниками міліції (на той час). Потерпілий в присутності працівників міліції вказав на нього, як на особу, що здійснила в нього постріл.

Свідок ОСОБА_12 , яка є знайомою потерпілого ОСОБА_14 і була очевидцем події кримінального правопорушення, підтвердила факт раптового застосування раніше їй незнайомою особою під час виниклого конфлікту травматичної зброї до потерпілого ОСОБА_20 .

Працівники міліції, які прибули на місце події, відразу затримали ОСОБА_4 та побачили як останній сховав за спиною а потім викинув пістолет. Під час впізнання за фотознімками вказали на ОСОБА_4 , як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Показання допитаних судом свідків узгоджуються між собою а також письмовими і речовими доказами та висновками експерта.

Під час огляду місця події слідчим виявлено сліди темно червоного і бурого кольору, схожі на кров, у вигляді крапель та плям, вилучено пістолет «STALKER-M906» № НОМЕР_1 , споряджений п`ятьма патронами, відстріляну гільзу. Речові докази оглянуті слідчим і долучені до матеріалів справи. Експерт надав висновок, згідно із яким пістолет придатний до стрільби а знайдена гільза відстріляна з нього. Також до матеріалів справи долучено видану потерпілим слідчому гумову пулю, яка влучила у нього.

Суд бере до уваги, що до початку конфлікту потерпілий і обвинувачений, хоча і не були знайомі, утім між ними раптово виникли неприязні стосунки, що стало приводом для помсти і навмисного заподіяння фізичного болю із застосуванням травмуючого пристрою.

Причиною такої поведінки обвинуваченого, послугувало те, що потерпілий, прибувши на місце події, не виконав його вимогу підійти до нього негайно з метою з`ясування обставин, пов`язаних із наданням послуг інтимного характеру повіями. При цьому, очевидним є той факт, що обвинувачений вважав потерпілого причетним до контролю за наданням послуг вказаного характеру.

Протиправні дії ОСОБА_4 завдали шкоди фізичному здоров`ю потерпілого, утім не були обумовлені мотивом явної неповаги до суспільства.

Кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим в умовах очевидності, наведені докази є належними, допустимими, достовірними, а сукупність доказів дає підстави для прийняття відповідного процесуального рішення щодо винуватості ОСОБА_4 у вказаному кримінальному правопорушенні.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діянь, інкримінованих обвинуваченому, дають підстави стверджувати про наявність у його діях складу кримінального проступку, передбаченого, частиною 1 статті 126 КК України.

Суд вважає, що сторона обвинувачення невірно кваліфікувала дії ОСОБА_4 за ч.4 ст. 296 ККУ, виходячи із наступного.

Згідно із диспозицією ч.1 ст. 296 КК України кримінальним правопорушенням вважається вчинення хуліганства - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Кваліфікуючою ознакою даного злочину є вчинення хуліганства із застосуванням вогнепальної зброї.

Хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння можна зробити із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Згідно із диспозицією ч.1 ст. 126 ККУ основним безпосереднім об`єктом даного правопорушення є здоров`я особи. Додатковим факультативним його об`єктом можуть виступати воля, честь і гідність особи, її психічна недоторканність.

Об`єктивна сторона полягає у:

1) завданні удару, побоїв або

2) вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Стороною обвинувачення не доведено наявність у ОСОБА_4 мотиву на вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 ККУ, а аналіз наданих доказів свідчить про вчинення обвинуваченим кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 ККУ.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що органом досудового розслідування при пред`явлені обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України допущено певну суперечність в частині фактичних обставин цієї події.

Суд з врахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к) приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого як хуліганства, не ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність, а тому перекваліфікацію дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України вважає правильною.

Так, в вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 Кримінального кодексу України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших кримінальних правопорушень, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі,зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку,осіб,що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного, дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 ККУ обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно-небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності таких обставин справи: 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Така позиція міститься в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року (справа № 751/4233/18).

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів встановлено, що на час подій, які відбувалися в ніч на 04 липня 2014 року, обвинувачений та потерпілий, хоча і не були раніше знайомі та не перебували в неприязних відносинах, утім поштовхом до здійснення пострілу з пістолету в потерпілого з метою завдання фізичного болю стала поведінка останнього, який відмовився виконувати наказ ОСОБА_4 підійти до нього для з`ясування певних обставин. Зі змісту протиправних дій ОСОБА_4 чітко простежується бажання завдати шкоди саме здоров`ю потерпілого через раптово виниклу особисту неприязнь до нього, оскільки він здійснив постріл в нього, як у конкретно визначену ціль. Такі обставини підтверджуються показаннями потерпілого та свідків.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена саме раптово виниклою особистою неприязню до потерпілого, протиправні діяння обвинуваченого були спрямовані лише по відношенню до потерпілого, відносно інших осіб такі діяння не вчинялися, оскільки інші особи з відповідними заявами не зверталися в відділ поліції і свідки події не підтвердили, що дії обвинуваченого були спрямовані і відносно інших осіб. Тобто діяння обвинуваченого не були спрямовані на бажання протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_4 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК України.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 , зумовлені наміром завдати фізичної травми потерпілому ОСОБА_11 були безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки кримінального правопорушення проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне вчинення насильницьких дій, які завдали фізичний біль і не спричинили тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення проти життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_11 і кваліфікує його дії з урахуванням приписів ч.3 ст. 337 КПКУ за ч.1 ст. 126 ККУ за ознаками: умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

При цьому суд керується правовою позицією, викладеною у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 679/199/21, провадження № 51-5880км23, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, згідно із якою завданням суду є оцінка доказів, наданих стороною обвинувачення на доведення пред`явленого нею обвинувачення. Якщо сторона обвинувачення не довела одного або кількох елементів злочину, у якому звинувачувалася особа, однак інші обставини, доведені стороною обвинувачення, свідчать про наявність в діянні іншого складу злочину, суд зобов`язаний надати правову оцінку таким обставинам і кваліфікувати їх за відповідним положенням кримінального закону. Така зміна кваліфікації не свідчить про порушення права на захист, якщо обставини, які дали суду підставі для кваліфікації злочину, були предметом судового розгляду і сторона захисту знала про них і мала можливість їх спростовувати ( ІНФОРМАЦІЯ_2

Щодо неврахування окремих доказів.

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.09.2014 року свідок ОСОБА_12 в присутності двох понятих на фотознімку номер 4 впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка здійснила із пістолета постріл в потерпілого ОСОБА_11 . Перед пред`явленням для впізнання свідок був допитаний слідчим щодо зовнішнього вигляду і прикмет ОСОБА_4 та обставин, яких він його бачив.

Суд визнає даний доказ недопустимим, оскільки під час допиту в суді свідок показала, що на час проведення впізнання в протоколі не містилося фотознімків осіб, а поняті були відсутні. Перевірити ці доводи під час судового розгляду не вдалося, оскільки поняті не з`явилися до суду, не зважаючи на неодноразові виклики.

Також породжують сумніви розбіжності у датах проведення впізнання за участю свідка ОСОБА_21 та свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 .

Тому виникають обґрунтовані сумніви у достовірності змісту вказаного протоколу, що є підставою для визнання його недопустимим доказом в контексті положень ст. 86 КПКУ.

Згідно із висновком експерта №273 від 09.09.2014 року на поверхні пістолета «STALKER-M906», вилученого слідчим на місці події, слідів папілярних узорів не виявлено (а.с.41-56).

Даний висновок експерта суд не враховує в якості доказу, оскільки він не містить відомостей, що мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Відсутність на поверхні пістолета, який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, слідів папілярних узорів ОСОБА_4 очевидно пов`язана із тим, що відбитки пальців не вилучалися слідчим на місці події, а тому є підстави вважати, що вони або були ненавмисно знищені в ході огляду і пакування речового доказу, або стали непридатними до ідентифікації під час його зберігання і транспортування (між вилученням пістолета і проведенням експертизи пройшло більше двох місяців).

Щодо неврахування доводів сторони захисту.

1.Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого посилався на те, що ОСОБА_4 було незаконно затримано та при цьому працівники поліції застосували неправомірно фізичне насилля.

Суд не враховує вказані доводи сторони захисту, з огляду на наступне.

По-перше, у працівників правоохоронних органів були наявні усі правові підстави, передбачені ст. 208 КПКУ, для затримання ОСОБА_4 безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення на місці події (п.2 ч.1 ст. 208 КПКУ), оскільки на нього вказав потерпілий та очевидці і при ньому знаходилося знаряддя вчинення правопорушення.

По-друге, судом встановлено, що усі доказі, які покладені в основу даного вироку, здобуті з дотриманням належної правової процедури, без порушення прав і свобод ОСОБА_4 . А тому, обставини, за яких його були затримано, не впливають на їх допустимість.

По-третє, не зважаючи на те, що на підставі ухвал слідчого судді було розпочате кримінальне провадження за фактом перевищенням влади працівниками міліції, до цього часу жодній особі у вказаному кримінальному провадженні не повідомлено, жодних відомостей щодо руху вказаного кримінального провадження стороною захисту суду не надано. Тому сам факт, реєстрації злочину за заявою ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді, не може впливати на результати даного кримінального провадження за відсутності даних, які б вказували на недопустимість окремих доказів, та не підриває справедливість кримінального провадження в цілому.

2.Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_22 в інтересах ОСОБА_4 подав скаргу на постанову слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_23 про зупинення досудового розслідування за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

В обґрунтування скарги заявник посилався на наступне. 04.07.2014 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у кримінальному провадженні № 0005897 від 04.07.2014 року. 04.07.2014 року було розпочато досудове розслідування. 08.07.2014 року постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області досудове розслідування за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, було зупинене. Згідно вимог ч.4 ст.280 КПК України досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді. Однак, у порушення вказаної норми закону, копію постанови не було надіслано стороні захисту, чим позбавлено право її оскаржити слідчому судді на стадії досудового розслідування.

31.07.2014 року постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області досудове розслідування за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, було відновлено.

Суд погоджується із доводами захисника про те, що слідчий не надіслав своєчасно стороні захисту копію постанови про зупинення досудового розслідування. Утім це порушення не є підставою для скасування постанови слідчого, оскільки сторона захисту не довела, що воно істотно вплинуло на можливостях відстоювати свою позицію у справі і не може бути виправлено під час кримінального провадження.

Водночас, із наданих стороною захисту медичних документів, вбачається, що ОСОБА_4 у період часу із 09.07.2014 року по 25.07.2014 року перебував на лікуванні у стаціонарі медичного закладу КУ «МКЛ №1», що об`єктивно перешкоджало його участі у слідчо-процесуальних діях та є підставою для зупинення провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 280 КПКУ.

За таких обставин постанова слідчого від 08.07.2014 року про зупинення досудового розслідування, є законною та обґрунтованою.

3. Також сторона захисту на підготовчому судовому засіданні оскаржила відмову слідчого у залученні перекладача.

Суд вважає, що підстав для залучення ОСОБА_4 перекладача під час кримінального провадження не існувало, оскільки поведінка обвинуваченого в судовому засіданні, його вільне спілкування, розуміння поставлених запитань, наявність громадянства України і середньої освіти, вказують на те, що останній у достатній мірі володіє державною мовою і не потребує послуг перекладача. Водночас, судовий розгляд проведено за участі кваліфікованого захисника, якого ОСОБА_4 залучив самостійно.

Тому клопотання та скарги на рішення слідчого про відмову у залученні перекладача суд розцінює як зловживання процесуальними правами з боку сторони захисту.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України, є кримінальним проступком проти життя та здоров`я особи, який карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

ОСОБА_4 є громадянином України, має середню освіту, зареєстрований та проживає у м.Одесі, не працював, одружений, раніше неодноразово судимим за вчинення навмисних злочинів, посередньо характеризується за місцем проживання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, претензій майнового характеру з боку потерпілого обвинувачений не має.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та на нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст.67 КК України, є рецидив кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його поведінку, ставлення до вчиненого, відсутність обставин які пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 ККУ, та звільнити від його від покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 ККУ у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд не враховує та не приєднує покарання за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 24 квітня 2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння), за п.13 ч.2 ст. 115 КК України (умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство), до покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки вказаний вирок станом на теперішній час не набрав законної сили.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 118 КПКУ.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає, оскільки ОСОБА_4 тримається під вартою в межах іншого кримінального провадження.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-90,126, 296 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та звільнити його від покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 ККУ у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по справі на залучення експерта у сумі 1475 гривень 24 копійки.

Речові докази по справі:

-гумова куля зберігати в матеріалах кримінального провадження (а.с.28-30);

-пістолет «STALKER-M906» № НОМЕР_2 , магазин, п`ять патронів - конфіскувати на користь держави (ас.59-69).

-гільзу з металу жовтого кольору - знищити (а.с. 31-38).

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_24

22.04.2024