Єдиний унікальний номер 205/2983/24
Провадження 1-вп/205/387/24
УХВАЛА

Іменем України

15 березня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , за відсутності підозрюваного ОСОБА_5 розглянувши клопотання слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 погодженого з заступником керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Горлівка, Донецької області, раніше не судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 16.11.2000 Ц-Міським Горлівського ГУ УМВС України в Донецькій області, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України-,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 погодженого з заступником керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Горлівка, Донецької області, раніше не судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 16.11.2000 Ц-Міським Горлівського ГУ УМВС України в Донецькій області, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без

її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною

і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АДРЕСА_2 .

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АДРЕСА_2 та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_8 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну

в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету

і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ

і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (

АДРЕСА_2 та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання,

а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області

та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 06 квітня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 07.04.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного та силового блоків (до складу яких увійшли представники правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих

і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Донецької області «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях»

№ 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 у зв`язку

з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб на всій території України.

В подальшому у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до змін внесеними Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, та Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або

в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи

з 24.02.2022 збройними формуваннями Російської Федерації тимчасово окуповано частини території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

Зокрема, починаючи з 05.03.2022 Російською Федерацією тимчасово окуповано територію м. Маріуполя, Донецької області.

Представниками Російської Федерації на тимчасово окупованій території Маріупольського району, Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію,

в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території Маріупольського району Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

31.03.2022 «Указом главы Донецкой Народной Республики №108 «Об администрации города Мариуполя» створено «местную администрацию Донецкой Народной Республики администрацию города Мариуполя».

Так, у громадянина України ОСОБА_5 з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу Російської Федерації, будучи обізнаною про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій її території, виник умисел на співпрацю

з представниками держави агресора.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08.09.2022 (більш точний час органами досудового розслідування не встановлено), громадянин України ОСОБА_5 перебуваючи на тимчасово окупованій території діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надав згоду і добровільно був призначений на посаду «начальника информационно-аналитического отдела администрации г. Мариуполя Донецкой Народной Республики».

Так, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 08.09.2022 по теперішній час, ОСОБА_5 зайняв посаду «начальника информационно-аналитического отдела администрации г. Мариуполя Донецкой Народной Республики», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та відповідно до «Положения об информационно-аналитическом отделе администрации города Мариуполя Донецкой Народной Республики» затвердженого «распоряжением Главы администрации города Мариуполя от 26.04.2022 №6» на нього покладено наступні обов`язки: «Осуществляет контроль над выполнением постановлений, распоряжений главы администрации города, вышестоящих органов по вопросам, относящимся к деятельности отдела. Вносит на рассмотрение главы городской администрации проекты постановлений и распоряжений по вопросам, относящимся к деятельности отдела. Вносит предложения заместителю главы администрации по кадрам по назначению на должность и освобождению от нее сотрудников отдела. Вносит предложения заместителю главы администрации по кадрам о применении к сотрудникам отдела мер поощрения и взыскания. Посещает, в установленном порядке, для выполнения своих обязанностей органы государственной власти и управления, предприятия и организации города, независимо от их организационно-правовой формы. Осуществляет контроль над соблюдением дисциплины в отделе. Выполняет иные обязанности по распоряжению главы администрации города».

Виконуючи вищевказані обов`язки, ОСОБА_5 висвітлює діяльність окупаційної адміністрації та держави-агресора, здійснює інформування мешканців тимчасово окупованого м. Маріуполя про їх діяльність у засобах масової інформації та у всесвітній мережі Інтернет, в тому числі шляхом надання інтерв`ю, ведення сторінок в соціальних мережах, інформаційних каналів в мобільних месенджерах.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5

у невстановлений період часу, але не пізніше 08.09.2022 року до теперішнього часу, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, а саме: «начальника информационно-аналитического отдела администрации г. Мариуполя Донецкой Народной Республики».

На підставі викладеного, громадянин України ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайняті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом

в Україні, захопленням території Маріупольського району Донецької області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи,

з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» №49 від 07.03.2024, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про виклик підозрюваного на 11.03.2024 з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., 12.03.2024 з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., 13.03.2024 з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, допиту підозрюваного, тощо.

Жодного разу у призначений час та місце громадянин України ОСОБА_5 не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

Крім цього, 07 березня 2024 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 , з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, вручено захиснику ОСОБА_5 адвокатові ОСОБА_4 .

Таким чином, 20.12.2023 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Враховуючи той факт, що місце знаходження підозрюваного на підконтрольній українській владі території не встановлено, за викликом слідчого останній до органу досудового розслідування не прибув та про причини неможливості прибуття не повідомив, постановою слідчого від 13.03.2024 на підставі ст. 281 КПК України підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно із вимогами ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається із відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 і «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 зазначено, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ця особа могла вчинити злочин. Аналогічного підходу дотримався ЄСПЛ у справі «К.-Ф. Проти Німеччини» від 27.11.1997, додавши, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- матеріалами, зібраними оперативними підрозділами, відповідно до ст. 99 ч. 2 КПК України доказом, а саме: рапорт про протиправне діяння ОСОБА_5 ;

- протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив, що з познайомився з ОСОБА_5 під час роботи в Маріупольському державному університеті в той час ОСОБА_5 працював на кафедрі журналістики. Від спільної знайомої ОСОБА_10 стало відомо, що ОСОБА_5 перейшов на бік ворога та співпрацює з окупаційною владою.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 , під час якого свідок впізнав ОСОБА_5

- протоколом огляду відеозапису з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 »,за участі свідка ОСОБА_10 , під час огляду свідок вказав, що на вказаному відеозаписі зображено ОСОБА_5 .

- протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка пояснила, що познайомилася з ОСОБА_5 приблизно у 2015 році під час роботи у Маріупольському державному університеті. З телеграм-каналу ОСОБА_11 стало відомо, що ОСОБА_5 співпрацює з окупаційною владою держави-агресора.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 , під час якого свідок впізнала ОСОБА_5

- протоколом огляду відеозапису з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за участі свідка ОСОБА_11 , під час огляду свідок вказала, що на вказаному відеозаписі зображено ОСОБА_5 .

- протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка показала, що познайомилися з ОСОБА_5 на роботі, вони працювали разом в Маріупольському державному університеті на тоді ще філологічному факультеті нині це факультет масових комунікацій. ОСОБА_5 . влаштувався до МДУ орієнтовно кінець 14 року початок 15 року і працював на телестудії паралельно він був власним кореспондентом громадського радіо. Спочатку від спільних знайомих, а пізніше і з засобів масової інформації ОСОБА_12 стало відомо, що ОСОБА_5 залишився на тимчасово окупованій території м. Маріуполь та перейшов на бік ворога.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 , під час якого свідок впізнала ОСОБА_5

- протоколом огляду відеозапису з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за участі свідка ОСОБА_12 , під час огляду свідок вказала, що на вказаному відеозаписі зображено ОСОБА_5 ;

- протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який показав, що познайомився з ОСОБА_5 через свою дружину, оскільки вони працювали разом у Маріупольському державному університеті та неодноразово пересікалися у неробочий час. З телеграм-каналу ОСОБА_13 стало відомо, що ОСОБА_5 співпрацює з окупаційною владою держави-агресора.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_13 , під час якого свідок впізнав ОСОБА_5

- протоколом огляду відеозапису з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за участі свідка ОСОБА_13 , під час огляду свідок вказав, що на вказаному відеозаписі зображено ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду відеозапису в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_7 », за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_8 під відеозаписом присутній напис, мовою оригіналу «Об автоматизированной системе рабочего места. Начальник информационно-аналитического отдела администрации города ОСОБА_14 рассказал о внедрении в Республике автоматизированной системы рабочего места». На вказаному відеозаписі на 04 секунді відображено чоловіка, який говорить мовою оригіналу «Автоматизированная система рабочего места у нас в практике появилась в конце прошлого года. На самом деле нужная история, очень удобный планёрщик времени, электронная почта, облачное хранилище всё, что есть на самом деле для для работы, своевременного выполнения работы, постановки задач, контроля ну и хорошего результата. Пользовались до до этой системы телеграмом ну обычными программами которые есть в общем доступе, но это не очень правильная история с точки зрения безопасности, утечки даных в том числе. Щас всё замкнутое в одном пространстве снова таки это и электронная почта и планы работы отдела и личная переписка по этому это очень удобно. Есть приложения для телефона 24 на 7 всегда на связи удобная нужная история у которой большие перспективы». На 20 секунді знизу екрана з`являється напис, мовою оригіналу: « ОСОБА_15 начальник информационно-аналитического отдела администрации г. Мариуполь».

- протоколом огляду російської соціальної мережі «ВКОНТАКТЕ» де за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 виявлено аккаунт користувача з ім`ям « ОСОБА_15 », під час огляду вказаної веб-сторінки встановлено, що під строкою « ОСОБА_15 » розміщено напис, мовою оригіналу «Пресс-секретарь главы администрации Мариуполя, руководитель пресс-службы администрации города», нижче під написом піститься активне посилання з написом «Подробнее» натиснувши на напис з`являється текст мовою оригіналу «Пресс-секретарь главы администрации Мариуполя, руководитель пресс-службы администрации города id800113548 День рождения: 19 июня 1984 г. Город: ІНФОРМАЦІЯ_10 ».

- протоколом огляду телеграм-каналу «HMRFJBO42202202» з ІНФОРМАЦІЯ_11 де виявлено протоколи робочих засідань «Главы Мариупольской городской администрации» під час огляду яких встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи на тимчасво окупованій території, зайняв посаду «начальника информационно-аналитического отдела администрации г. Мариуполя» та висвітлює діяльність окупаційної адміністрації та держави-агресора, здійснює інформування мешканців тимчасово окупованого м. Маріуполя про їх діяльність у засобах масової інформації та у всесвітній мережі Інтернет, в тому числі шляхом надання інтерв`ю, ведення сторінок в соціальних мережах, інформаційних каналів в мобільних месенджерах.

- іншими матеріалами досудового розслідування в загальній сукупності.

Також, під час досудового розслідування встановлені ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України,

а саме ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду свідчать такі обставини:

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, в якому він підозрюється (відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів. Санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна або без такої.

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення;

- неприбуття на виклик до слідчого та прокурора та не повідомлення слідчому та прокурору про причини та неможливість прибути, що свідчить про те, що підозрювана на цей час вже переховується від органу досудового розслідування;

- спосіб вчинення злочину (вчинила умисно, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому, знаходиться на тимчасово окупованій території співпрацюючи з окупаційною адміністрацією, що з великою часткою ймовірності спонукатиме його до втечі разі обрання більш м`якого запобіжного заходу).

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України,

а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення свідчить:

- тимчасова окупація території України, а саме м. Маріуполь Донецької області, що дає йому можливість продовжувати займати вищевказану посаду, діяти на користь окупаційній адміністрації в супереч суверенітетові України та унеможливлює реальне відбування покарання, яке може бути призначене останній у разі його засудження за цей злочин;

Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про те, що перебуваючи без запобіжного заходу, підозрюваний зможе переховуватися від органів слідства та суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою мають оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдане за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання «є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Титаренко проти України» від 20.12.2012 року Європейський суд з прав людини вказав, що «тримання під вартою заявника вимагала серйозність висунутих щодо нього обвинувачень, та існував ризик ухилень від правосуддя, що підтверджується попередньою поведінкою заявника».

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, доцільним

є не обирати підозрюваному альтеративний запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, починаючи з 05.03.2022 до цього часу, Російською Федерацією тимчасово окуповано усю територію Маріупольського району Донецької області, що встановлено відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Таким чином, факт тимчасової окупації території Маріупольського району Донецької області є загальновідомим та не потребує додаткового підтвердження Радою національної безпеки і оборони України та Президентом України, крім того він визнаний Кабінетом Міністрів України.

Той факт, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України підтверджується:

- відповідями оперативних співробітників на виконання доручень слідчого;

- інформацією наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, згідно якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.02.2022 державний кордон України та лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями не перетинав;

- інформацією наданої з обліків АЦК «Аркан», згідно якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.02.2022 державний кордон України та лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями не перетинав;

- інформацією з Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про те, що ОСОБА_5 з 22.12.2017 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради за адресою: АДРЕСА_4 . Після тимчасової окупації м. Маріуполь, ОСОБА_5 , як внутрішньо переміщена особа на підконтрольній українській владі території не перереєстровувався.

- протоколом огляду Веб-сайту: « ІНФОРМАЦІЯ_12 », за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_13 », в ході якого отримано « ІНФОРМАЦІЯ_14 » на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про те, що останній перебуває на тимчасово окупованій території.

- підозрою у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки вчиненого саме на тимчасово окупованій території м. Маріуполь.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_16 клопотання підтримав, посилаючись на доводи, які були викладенні у клопотанні. Клопотання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Захисник-адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вирішення клопотання поставив на розсуд суду.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з доданими до нього матеріалами, вислухавши думку прокурора, захисника, приходить до наступних висновків.

Матеріали клопотання містять достатньо переконливих доказів на підтвердження того факту, що обвинувачений ОСОБА_5 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме на території м. Маріуполя Донецької області. Також встановлено, що постановою слідчого від 13 березня 2024 року оголошений в регіональний, міждержавний, міжнародний розшук підозрюваного.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі підозрюваної.

Згідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, до нього може бути виключно застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абз. 7, 8 ч. 4 ст. 183 КПК України При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142,258-2585,260,261,402-405,407,408,429,437-442Кримінального кодексу України.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 184, 193, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 погодженого з заступником керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України - задовольнити у повному обсязі.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Після затримання ОСОБА_5 питання про застосування до нього обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під варту або його зміну на більш м`який запобіжний захід підлягає розгляду слідчим суддею, судом не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставіч.6ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1