КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/4528/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1190/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

в режимі відеоконференції - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину - 2008 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого: 16 жовтня 2019 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 14 квітня 2022 року умовно-достроково на 7 місяців 11 днів; 01 березня 2023 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.10.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком постановлено виконувати самостійно. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня набуття вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2023 року з 04 січня 2023 року по 01 березня 2023 року, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 11 жовтня 2022 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась у Броварському районі Київської області, та в період з 11 жовтня 2022 року до 04 січня 2023 року проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із виконанням військових обов`язків.

Обвинувачений не погоджуючись з вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі з метою в подальшому мати можливість проявляти громадянську позицію щодо захисту України та що термін його попереднього ув`язнення необхідно рахувати з дня взяття його під варту. На обґрунтування своїх вимог вказує, що сторона обвинувачення в судовому засіданні порушувала питання про призначення йому покарання з випробуванням. Зазначає про те, що після дострокового звільнення він добровільно вступив до ЗСУ, однак не з`явився на військову службу через загострення хвороб та проходження відповідного лікування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційні вимоги скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їхньої позиції немає; останнім роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи, які не досліджувалися в суді, в апеляційному порядку.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного покарання встановлено, що згідно ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Судом першої інстанції врахованоступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку в лікарів психіатра і нарколога не перебуває та дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд зазначив про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України в період умовно-дострокового звільнення, тому покарання останньому не може призначатися з застосуванням ст.75 КК України, оскільки остаточне покарання визначається за сукупністю вироків (ст.71 КК України) без звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції в достатній мірі враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обтяжуючих обставин, обставини вчинення кримінального правопорушення та визначено вид покарання згідно із санкцією ч.5 ст.407 КК України, яке за своїм розміром є мінімальним та яке відповідає особі обвинуваченого і є необхідним в даному випадку для досягнення мети покарання.

Щодо доводів обвинуваченого про можливість призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, з метою в подальшому мати можливість проявляти громадянську позицію щодо захисту України, то колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення розміру покарання або звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням з огляду на таке.

Посилання обвинуваченого на проходження ним лікування через погіршення стану його здоров`я, не є переконливими для суду апеляційної інстанції, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні медичні документи, які б підтверджували стан здоров`я обвинуваченого,

Апеляційний суд враховує те, що обвинувачений раніше притягувався неодноразово до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, за які відбував покарання у виді позбавлення волі, а також до нього застосовувалися положення ст. 75 КК України про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, належних висновків не зробив та в період умовно-дострокового звільнення вчинив нове кримінальне правопорушення.

Крім того, не є обґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що термін його попереднього ув`язнення необхідно рахувати з дня взяття його під варту.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

В даному кримінальному провадженні запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, а тому вимоги апеляційної скарги про обрахунок терміну ув*язнення з дня взяття під варту є необґрунтованими.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з ст.ст.50, 65 КК України, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4