Справа № 203/5460/23
Провадження № 1-кп/0203/546/2024
У Х В А Л А

18 березня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000461 від 19.05.2021 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила клопотання про визнання очевидно недопустимими протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.09.2021 року за участю свідка ОСОБА_6 , протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.09.2021 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.08.2023 року за участю свідка ОСОБА_8 Обґрунтувала клопотання, що впізнання з фотознімками може проводитись тільки за реальної неможливості забезпечення присутності особи, яка підлягає впізнанню, однак об`єктивні причини неможливості долучити до участі в слідчій дії підозрюваного були відсутні. Крім того вказані докази не містять опису зовнішнього вигляду, прикмет або сукупності ознак, за якими потерпілий та свідки можуть впізнати особу. Через відсутність характеристики обличчя та наявність маски на обличчі та головного убору впізнати по фотографії за іншими ознаками неможливо. Вважає процедуру проведення такого впізнання необ`єктивною та незаконною, проведеною з порушенням процесуальної процедури та з порушенням прав людини.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, вважав, що впізнання за фотознімками було проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Вислухавши заявлене клопотання, думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно з ч. ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

В ч.1 ст.87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно положень КПК України, є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Відповідно до позиції, викладеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Заявляючи клопотання про визнання очевидно недопустимими протоколів впізнання (т.1 а.с 83-90, 156-159) сторона захисту зазначає про недостовірність відомостей, отриманих в результаті проведення цієї слідчої дії, порушення права підозрюваного ОСОБА_5 на захист, відсутність необхідності для проведення впізнання за фотознімками та незабезпечення присутності особи, яка підлягає впізнанню .

Суд вважає, що посилання захисника в клопотанні про визнання зазначених доказів недопустимими у зв`язку з очевидною недопустимістю доказів, не можуть бути перевірені судом без дослідження самих протоколів, оскільки захисник посилається на недоліки їх змісту.

Щодо незабезпечення присутності ОСОБА_5 при впізнанні суд зазначає, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само як і обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

Заявлені в клопотанні докази, які просить визнати недопустимими захисник, можуть бути визнані такими під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду справи, шляхом оцінки цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.

Оскільки судом не може бути встановлено очевидної недопустимості доказів з вищенаведеного, у суду відсутні підстави визнавати очевидно недопустимими вищевказані докази, на які вказує захисник у своєму клопотанні.

Керуючись ст.ст. 87,89,228, 392 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання захисника про визнання очевидно недопустимими протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.09.2021 року за участю свідка ОСОБА_6 , протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.09.2021 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.08.2023 року за участю свідка ОСОБА_8 - відмовити.

Вирішити питання щодо допустимості зазначених доказів під час ухвалення остаточного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Повний текст ухвали складено та оголошено 22 березня 2024 року о 16.00 годині.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1