Справа № 946/2642/24
Провадження № 1-кс/946/855/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000460 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Так, 01.04.2024 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення на лінію 102 від наряда СРПП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Дунай 151, що під час несення служби 01.04.2024 о 21:32 годині був зупинений транспортний засіб марки Mercedes-Benz, моделі НОМЕР_1 на іноземній реєстрації НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході перевірки в салоні автомобілю, на задньому сидінні виявлено предмет зовні схожий на ніж.

В ході проведення огляду місця події 01.04.2024 в період часу з 21:55 год. по 22:56 год. за адресою: АДРЕСА_1 , на проїзній частині, було виявлено та вилучено транспортний засіб марки Mercedes-Benz, моделі CLK іноземній реєстрації НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає слідчий у клопотання, з метою всебічного, повного і неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно, оскільки його незастосування може призвести до зникнення, заміни, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Автомобіль може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки у салоні даного автомобіля перевозився та знаходиться предмет зовні схожий на ніж, що має значення речових доказів.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд клопотання за їх відсутності.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань до суд не надав.

03.04.2024 року слідчим надано до суду рапорт оперуповноваженого ВКП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, відповідно якому, вручити ОСОБА_4 судову повістку до суду на 03.04.2024 року не представилось можливим у зв`язку з відсутністю його за адресою проживання.

Також 05.04.2024 року слідчим надано до суду рапорт слідчого, відповідно якому вручити ОСОБА_4 судову повістку до суду на 05.04.2024 року не виявилось можливим у зв`язку з тим, що контактний номер телефону - НОМЕР_3 , який зазначено ОСОБА_4 , не активний, та адреси АДРЕСА_2 , яка зазначена ОСОБА_4 , не існує.

В силу ст. 107 КПК України технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як встановлено в судовому засіданні слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000460 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Так, 01.04.2024 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення на лінію 102 від наряда СРПП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Дунай 151, що під час несення служби 01.04.2024 о 21:32 годині був зупинений транспортний засіб марки Mercedes-Benz, моделі CLK іноземній реєстрації НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході перевірки в салоні автомобілю, на задньому сидінні виявлено предмет зовні схожий на ніж.

В ході проведення огляду місця події 01.04.2024 в період часу з 21:55 год. по 22:56 год. за адресою: АДРЕСА_1 , на проїзній частині, було виявлено та вилучено транспортний засіб марки Mercedes-Benz, моделі CLK іноземній реєстрації НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладене також знайшло своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.1 листа за №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язанні сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону.

Однак, слідчий та прокурор, обґрунтовуючи клопотання про арешт майна в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надали достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилаються у клопотанні про арешт майна, а також не надано достатньо доказів про наявність правових підстав для арешту майна, передбачених ч. ч. 1-4 ст. 170 КПК України, та можливість настання негативних наслідків у випадку не застосування арешту майна на вищевказаний транспортний засіб.

Враховуючи вищевикладене, необхідно відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, як передчасне та безпідставне.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 94, 131, 132, 167, 170-173, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 08.04.2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1