Справа № 740/7100/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/417/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_11 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001012 від 30 липня 2023 року, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галиця, Ніжинського району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає пiд ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_11 та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_11 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, залишено без змін до набрання законної сили ухвали суду.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без задоволення.

Процесуальні витрати на залучення експертів віднесено на рахунок держави.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 серпня 2023 року,

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду потерпілою ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга в якій остання просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_11 , у зв`язку з не встановленням неосудності особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції про перебування ОСОБА_11 під час вчинення ним інкримінованих дій в стані неосудності зазначає, що єдиним письмовим доказом, на який посилається суд з даного питання є висновок судово-психіатричного експерта № 537 від 19 вересня 2023 року і жодних інших доказів про перебування особи в стані неосудності сторона обвинувачення не подавала та в матеріалах справи такі відомості відсутні. На переконання апелянта вказаний висновок експерта має оцінюватися критично з огляду на те, що він складається в більшості з цитування фактичних обставин, тобто фабули справи, при цьому, відсутні відомості та проведення експертами дослідження стосовно ступеня захворювання (хворобливого стану), небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, чи становить особливу небезпеку для суспільства, з якого часу ОСОБА_11 перебуває у хворобливому стані. Також вказує, що у вказаному висновку не зазначено, які саме примусові заходи медичного характеру необхідно застосувати, хоча для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру. Потерпіла вважає, що в даному випадку суд позбавлений можливості встановити чи з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, оскільки ними зазначено лише, що під експертному показане застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно-небезпечних діянь.

Апелянт зазначає, що у вищезазначеному висновку не зазначено кількість аркушів матеріалів кримінального провадження, які були отримані від слідчого для проведення експертизи, не розкрито, які саме анамнестичні дані та яка саме документація чи матеріали кримінального провадження свідчать про наявність хвороби у ОСОБА_11 .

Вказує про відсутність в матеріалах кримінального провадження даних, які б свідчили про звернення, до досліджуваних подій, ОСОБА_11 за відповідною медичною допомогою, він не перебував на відповідних обліках, що ставить під сумнів перебування його у момент вчинення кримінального правопорушення у стані неосудності. Крім того, письмові докази у кримінальному провадженні, а саме протокол про результати проведення НСРД, характеристика ОСОБА_12 за місцем проживання свідчать, що останній вів нормальне суспільне життя, протиправних дій не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягався та відсутні дані про психічні розлади.

Крім того, ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції задовольняючи клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_11 мав би виходити з наявності особливої небезпечної поведінки, як для себе, так і для суспільства, врахувати суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_12 та застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, в тому числі і для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду щодо залишення без задоволення цивільного позову, потерпіла вважає, що у ст.. 1186 ЦК України кореспондується право та можливість суду вирішити питання про відшкодування шкоди завданої фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала своїх дій, більш того,судом було залучено до розгляду у справі законного представника.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_11 , перебуваючи у хворобливому психічному стані у формі інволюційного параноїду (F22.8 за Міжнародною класифікацією хвороб Х перегляду), який позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, 27.07.2023 приблизно о 14 годині 00 хвилин (більш точного часу не встановлено), знаходячись на території колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Ніжинське», розташованого по вул. Селянській у м. Ніжині Чернігівської області, маючи при собі заздалегідь підготовлену заряджену одноствольну гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «ЗК» № 9086Н, здійснив з неї один постріл у напрямку голови ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді сліпого вогнепального поранення голови, з вхідним отвором в проекції лівої орбіти, внаслідок чого відбулась її руйнація, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням 27.07.2023 смерті ОСОБА_13 на місці події.

Крім того, ОСОБА_11 , перебуваючи у хворобливому психічному стані у формі інволюційного параноїду (F22.8 за Міжнародною класифікацією хвороб Х перегляду), який позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, у невстановлені час та місці, на порушення вимог п. 1, 2 ст. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, п. 12.1, 12.2 Розділу 12, п. 14.1 Розділу 14, п. 15. Розділу 15 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, без передбаченого законом дозволу придбав, переніс до місця свого мешкання, а саме до будинку АДРЕСА_1 , де і зберігав наступні боєприпаси: 10 патронів з маркувальними позначеннями «3 84», 4 патрони з маркувальними позначеннями «3 82», 1 патрон з маркувальним позначенням «3 83», які є бойовими проміжними патронами калібру 5,45 мм з трасуючими кулями, придатні для стрільби; 4 патрони з маркувальними позначеннями «539 86», 1 патрон з маркувальним позначенням «270 81», 1 патрон з маркувальним позначенням «3 88», які є бойовими проміжними патронами калібру 5,45 мм з кулями зі сталевими сердечниками, придатні для стрільби; 3 патрони з маркувальними позначеннями «711 66», 4 патрони з маркувальними позначеннями «711 58», 6 патронів з маркувальними позначеннями «711 64», які є бойовими проміжними патронами з трасуючими кулями калібру 7,62 мм, придатні для стрільби; 2 патрони з маркувальними позначеннями «188 66», 1 патрон з маркувальним позначенням «188 86», 1 патрон з маркувальним позначенням « НОМЕР_1 », які є бойовими гвинтівочними патронами з трасуючими кулями калібру 7,62 мм, придатні для стрільби; 2 бойові проміжні патрони споряджені кулями зі сталевими сердечниками, калібру 5,45 мм, придатні для стрільби; 1 пістолетний патрон з кулею зі сталевим сердечником калібру 9 мм, придатний для стрільби; 28 спортивно-мисливських гвинтівочних патронів кільцевого запалення калібру 5,6 мм, придатні для стрільби. Під час обшуку будинку АДРЕСА_1 31.07.2023 вказані боєприпаси виявлено та вилучено.

Дії ОСОБА_11 підпадають під ознаки суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, а саме умисне вбивство та придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 537 від 19.09.2023 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період часу, в який вчинено суспільно небезпечні діяння, був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_11 за своїм психічним станом на теперішній час позбавлений здатності правильно сприймати обставини, які мають значення для вказаного кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. ОСОБА_11 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу в формі інволюційного параноїду (F22.8 за Міжнародною класифікацією хвороб Х перегляду). ОСОБА_11 за його психічним станом на теперішній час показане застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним небезпечних діянь.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на висновок судово-психіатричної експертизи № 537 від 19.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_11 на період часу, який відносяться до скоєння суспільно небезпечні діяння, в якому він підозрюється був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_7 та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, захисника-адвоката ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_10 , які заперечували проти апеляційної скарги та просили ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки у своїй апеляційній скарзі потерпіла не оспорює те, що вчинене ОСОБА_11 суспільно-небезпечні діяння підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині.

Між тим, потерпіла не погодилася з висновком суду про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру.

В свою чергу, дослідивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відношенні ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Так,відповідно до оскарженої ухвали суду першої інстанції необхідність застосування у відношенні ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру зумовлена наявністю підстав, передбачених п. 1-3, п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, та підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 537 від 19 вересня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період часу, в який вчинено суспільно небезпечні діяння, був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_11 за своїм психічним станом на теперішній час позбавлений здатності правильно сприймати обставини, які мають значення для вказаного кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. ОСОБА_11 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу в формі інволюційного параноїду (F22.8 за Міжнародною класифікацією хвороб Х перегляду). ОСОБА_11 за його психічним станом на теперішній час показане застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним небезпечних діянь

Апеляційний суд вважає, що досліджений в ході судового розгляду в суді першої інстанції висновок судово-психіатричного експерта № 537 від 19 вересня 2023 року року є належним, допустимими та достатнім доказом для обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру.

Однак, потерпіла у своїй апеляційній скарзі не погодилися з висновками судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_11 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпіла була ознайомлена з висновком судово-психіатричного експерта № 537 від 19 вересня 2023 року, однак не зверталася до суду з будь-якими клопотаннями про проведення додаткових або повторних або комісійних експертиз, таким чином фактично погодилися з результатами експертизи № 537.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Як передбачено ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Правова позиція Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Відповідно ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку висновку судово-психіатричного експерта № 537 від 19 вересня 2023 року та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_11 у стані неосудності суспільно небезпечних діянь, які підпадає під ознаки діянь, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи він не міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними під час вчинення суспільно небезпечного діяння.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції який, з огляду на наявність підстав, передбачених п. 1-3, п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 513 КПК України, вважав за необхідне застосувати у відношенні ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Апеляційний суд зазначає, що вказані висновки суду ґрунтуються на положенні ч. 3 ст.94 КК України, відповідно до якої госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої в частині цивільного позову то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що вирішується у порядку ст. 129 КПК України.

Тобто, з аналізу вказаної норми закону слідує, що відповідальність за шкоду, завдану діянням неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, несе визначена законом фізична чи юридична особа.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

Як встановлено в судовому провадженні , у період часу, в який вчинено суспільно небезпечні діяння, ОСОБА_11 був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними і за своїм психічним станом на теперішній час позбавлений здатності правильно сприймати обставини, які мають значення для вказаного кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення.

Відповідно до ч.1 ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що цивільний позов пред`явлено саме до ОСОБА_11 , якого визнано неосудним у зв`язку з психічним захворюванням, внаслідок якого останній не усвідомлював своїх дій і не міг керувати ними, а, відтак, не несе відповідальності за спричинену ним шкоду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої до ОСОБА_11 , щодо якого застосовані примусові заходи медичного характеру у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечних діяни, передбачених ч. 1 ст. 115, ч .1 ст. 263 КК України, у стані неосудності задоволенню не підлягає за відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2024 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3