У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2024 Справа №607/8915/24 Провадження №1-кс/607/2509/2024

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2024 прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000983 від 18.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, а саме просить накласти арешт (шляхом заборони розпоряджання, відчуження та користування) на маршрутний автобус МАЗ 206 р.н. НОМЕР_1 , 2019 року випуску, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС», зареєстрованому в м. Тернопіль, вул. Тролейбусна, 7.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що 17.04.2024 близько 13 год. 45 хв. водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи маршрутним автобусом марки МАЗ 206 р.н. НОМЕР_4 , міський маршрут №21 із сполученням «вул. Л.Українки - ТРЦ «Подоляни» та рухаючись по вул. Романа Купчинського, в напрямку пр. Злуки, застосував екстрене гальмування, в результаті чого в салоні автобуса впала пасажирка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримала тілесні ушкодження. 17.04.2024 у зв`язку з необхідністю проведення судових авто-технічних експертиз, інших експертиз чи слідчих дій у кримінальному провадженні, під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, вилучено маршрутний автобус: марки МАЗ 206 р.н. НОМЕР_4 , міський маршрут №21 із сполученням «вул. Л. Українки- ТРЦ «Подоляни», який поміщено на територію КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС», що за адресою: м.Тернопіль, вул. Тролейбусна, 7. Постановою слідчого вказаний маршрутний автобус визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. При цьому, він містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому накладення арешту необхідне з метою збереження речових доказів для для проведення усіх необхідних експертиз, інших слідчих дій, для дослідження усіх обставин справи, а незастосування арешту даного майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування може призвести до приховування, пошкодження, зникнення даного майна або знищення слідової інформації на ньому.

В судове засідання прокурор ОСОБА_4 не з`явився, до матеріалів клопотання долучено заяву про його розгляд без участі прокурора.

Представник власника майна КП «Тернопільелектротранс» - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечила.

Заслухавши представника власника майна, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Згідно із статтею 131 КПК України арешт є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно із вимогами частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На підставі частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту клопотання, метою накладення арешту на маршрутний автобус МАЗ 206 р.н. НОМЕР_1 , 2019 року випуску, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , є збереження речових доказів, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі з метою забезпечення збереження речових доказів, а також, що існує ризик приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, оскільки прокурором у клопотанні не зазначено та не долучено будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин,

В долучених до клопотання матеріалах відсутні також будь-які докази на підтвердження факту наявності слідової інформації на вказаному маршрутному автобусі.

Так, з долученого до клопотання протоколу огляду місця події від 17.04.2024 вбачається, що в ньому не зафіксовано наявності на вказаному транспортному засобі будь-якої слідової інформації, тому виникають обґрунтовані сумніви щодо відповідності даного майна критеріям, визначених в статті 98 КПК України.

Окрім того, прокурором не доведено, що без арешту вказаного майна неможливим є проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, і що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, та можливі наслідки здійснення арешту, а саме, що таке обмеження права власності, є розумними і співрозмірним із завданням кримінального провадження, а від-так, що є правові підстави для такого арешту.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає недоведеною стороною обвинувачення у клопотанні необхідність накладення арешту на вказане майно, а також що існують ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, тому приходить до висновку про необґрунтованість поданого клопотання та відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1