17.06.2024
Справа № 641/4296/23
Провадження №1-кп/642/41/24
У Х В А Л А

12 червня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря- ОСОБА_2

сторін кримінального

провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та

ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70001921 від 18.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2023 року в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України.

В ході досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який був неодноразово продовжений ухвалами слідчого судді, а в подальшому і суду при судовому розгляді.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 року відносно всіх обвинувачених строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою був вчергове продовжений на 60 днів, а саме до 03.05.2024 року з визначенням обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , кожному можливості внесення застави в розміру 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що становить 454 200 гривень, а обвинуваченому Тер- ОСОБА_19 розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що становить 272 520 гривень, з покладанням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 внесли визначену судом суму застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 грн та були звільнені з-під варти.

Обвинувачені ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на даний час визначений судом розмір застави не внесли ,та продовжують утримуватись під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятору».

В судовому засіданні процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні- прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з письмовими клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , строком на 60 днів з визначенням розміру застави в сумі 454200 гривень, а обвинуваченому Тер- ОСОБА_19 в сумі 272520 гривень, з покладанням на них обов`язків, у разі сплати застави, а саме: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

В обґрунтування клопотань прокурор зазначив, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинувачених від органів досудового розслідування або суду та незаконного впливу обвинувачених на інших обвинувачених, а також потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні продовжують існувати, що виправдовує підстави тримання даних обвинувачених під вартою. Інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, на даний час не забезпечать належної поведінки обвинувачених.

Крім того, прокурор, також звернувся до суду з письмовими клопотаннями про продовження покладених на обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відповідно до ухвали суду від 06.03.2024, а саме: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду. Покладання додаткових обов`язків, окрім раніше визначених судом, на обвинувачених обґрунтовується необхідністю забезпечення цілей, визначених ст.177 КПК України. Також зазначив, що під час судового розгляду судом достовірно не з`ясовані обставини та причини не явки всіх потерпілих до суду, не враховано надходження заяви від потерпілого ОСОБА_20 щодо здійснення тиску на останнього, можливість перетину державного кордону обвинуваченими за відповідними паспортами, можливість здійснення впливу на інших учасників процесу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 звернувся з клопотанням про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, надавши йому можливість продовжити захист України в лавах сил оборони.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_21 , який до суду не з`явився, подав письмове клопотання про зміну обраного відносно ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, як на його думку, забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, так як ОСОБА_12 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації, працював, є патріотом України, а крім того ризики, зазначені прокурором, ним не доведені.

Також захисником обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_21 було подане письмове клопотання про зменшення ОСОБА_10 суми застави з визначеної ухвалою суду в розмірі 150прожиткових мінімумів працездатних осіб до 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки обвинувачений позитивно характеризується, є учасником АТО, має Державні нагороди, не переховується від органів досудового розслідування та суду, а також не порушує покладені на нього ухвалою суду від 06.03.2024 року обов`язки.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_15 - адвокатом ОСОБА_6 до суду було подано клопотання про зміну місця зберігання речового доказу у даному кримінальному провадження, в якому вона просила передати шолом із окулярами, навушники, бронежилет з приладдям, радіостанції, які були вилучені у ОСОБА_15 , на відповідальне зберігання даному обвинуваченому, пославшись на те, що останній має намір боронити Державу та вступити до лав ЗСУ і дане приладдя йому потрібне для свого захисту під час несення служби. Оскільки рані речі, визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, не містять на собі слідів кримінального правопорушення, то такі предмети, згідно п.1 ч.6 ст.100 КПК України, повертаються власнику або передаються на відповідальне зберігання.

Всі захисники обвинувачених, а також обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , зазначивши, що вони позитивно характеризуються, працювали, раніше не судимі, тривалий час утримуються під вартою, мають міцні соціальні зв`язки. Ризики, зазначені у клопотанні прокурором, ним не доведені. Резонанс серед потерпілих по цій справі знизився, всі обвинувачені є громадянами з активною громадською позицією, патріотами , частина з них має на утриманні двох малолітніх дітей та батьків пенсійного віку. Всі обвинувачені мають постійне місце реєстрації, не мають наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також будь-якого впливу на учасників кримінального провадження.

Сторона захисту просила суд зменшити обвинуваченим суму застави, оскільки визначена ухвалою суду від 06.03.2024 року застава є непомірною для цих обвинувачених.

Щодо продовження покладених на обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, також заперечували, зазначивши, що останні належним чином виконують покладені на них обов`язки, їх не порушують, та що підстав продовжувати додаткові обов`язки не вбачається.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотань обвинувачених та сторони захисту з посиланням на продовження ризиків кримінального провадження. Зауважив, що визначені слідчим суддею ризики не втратили своєї актуальності, а визначений розмір застави є гарантією належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (частини 3-5 статті 199 КПК).

В ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується (частина 1 статті 196 КПК).

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В поданих клопотаннях прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених та експертів у цьому кримінальному провадженн.

Наявність ризиків, які враховані судом при обранні запобіжного заходу хоча і зменшились, однак частина з них продовжують існувати.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри всім обвинуваченим у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками експертів.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі « Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів , серед яких є особливо тяжкі злочини, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Згідно постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Вказані обставини у сукупності та дані про особи всіх обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує їм уразі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, може побудити їх на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Суд також вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення у кримінальному провадженні, оскільки дані особи не були ще допитані судом, а обвинувачені, після відкриття їм матеріалів кримінального провадження, достовірно дізналися про місця проживання або перебування даних осіб та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матимуть змогу здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченими своєї причетності до інкримінованих злочинів.

Більш того, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, слід зазначити, що частина потерпілих вже була допитана судом, а інша їх частина не з`являється на численні виклики до суду, що дає підстави вважати про їх ухилення від явки до суду. Прокурором було також зазначено суду, що ті потерпілі, які не були ще допитані в суді, не проживають за вказаними ними адресами, та де вони мешкають наразі йому не відомо.

За таких обставин ризик незаконного впливу на потерпілих, які не були допитані в суді, прокурором не доведений.

Також суд вважає не доведеним і ризик незаконного впливу на експертів і самих обвинувачених , оскільки прокурором доказів можливості такого впливу суду не надано, так як всі висновки експертів були долучені до матеріалів кримінального провадження, а всі обвинувачені тривалий час, перебуваючи під вартою, спільно привозяться до суду, разом знаходяться в залі суду та мають можливість на протязі тривалого часу спілкуватися між собою при судовому розгляді.

Таким чином, враховуючи встановлені у ході розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою факти та обставини, суд дійшов висновку, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні .

Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченим , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи всіх обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

На виконання вимог закону суд розглядає можливість застосування менш суворого запобіжного заходу.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів повязаних з характером осіб обвинувачених, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними звязками та усіма видами звязку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує всім обвинуваченим у разі визнання їх винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, Судом враховується, що стороною захисту неодноразово вже подавались клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим з цих же підстав. Неодноразовими ухвалами Харківського апеляційного суду їх задоволенні було відмовлено.

Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, а зміна обраного відносно них запобіжного заходу на більш мякий запобіжний захід буде недостатньою для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Щодо клопотання прокурора про продовження покладених на обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відповідно до ухвали суду від 06.03.2024, а саме: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.3 п.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, з покладенням обов`язків покладених на нього ухвалою суду.

Згідно до ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Як слідує зі змісту ст.ст.194, 199 КПК України під час розгляду клопотання про продовження строку дії обовязків, покладених на обвинувачених, суд має перевірити існування ризиків, які були заявлені прокурором відповідно до ч.1 ст.177 КПК України та чи є обставини, що обґрунтовують необхідність покладення таких обов`язків.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено судом, заявлені в клопотанні ризики не зменшилися та існують на даний час, оскільки наявні у матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, у тому числі на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Оскільки продовжують існувати наведені ризики, які обумовлюють необхідність продовження строку дії покладних на обвинувачених обов`язків, суд дійшов висновку про достатність підстав для продовження обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Щодо клопотання адвоката ОСОБА_21 про зменшення розміру застави, визначеного обвинуваченому ОСОБА_10 , суд дійшов, наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Застава у кримінальному провадженні вважається процесуальним примусом, який застосовується до обвинуваченого та накладає відповідні зобов`язання не тільки на обвинуваченого, а також на іншу особу, яка погодилась внести заставу за обвинуваченого (заставодавця). Так, застава забезпечує виконання обвинуваченим обов`язків, покладених на нього як процесуальним законом, так і обов`язків, покладених судом, що передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Застава як вид запобіжного заходу полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків з умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обовязків (ч. 1 ст. 182 КПК). При цьому, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Судом встановлено, що з часу винесення ухвали суду від 06.03.2024 року загальний строк застави діє лише 3 місяці, що не дає підстав вважати об`єктивно непропорційним існуючим ризикам.

За умови зменшення існування ризику кримінального провадження застава зможе і в подальшому достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, хоча і в меншому розмірі, ніж її було визначено первісно.

Тобто застава забезпечує дієвість кримінального провадження, що обумовлюється забезпеченням виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На думку суду, наразі розмір застави, визначений ухвалою суду від 06.03.2024, здатен і надалі забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_10 покладених на нього процесуальних обов`язків. Стороною захисту не було надано суду доказів, які б свідчили про непомірність цього розміру застави для обвинуваченого ОСОБА_10 .

Разом з тим слід зазначити , що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 року обвинуваченим ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 при продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена можливість внесення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Так, обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , кожному була визначена можливості внесення застави в розміру 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що становить 454 200 гривень, а обвинуваченому Тер- ОСОБА_19 розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що становить 272 520 гривень, з покладанням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

На даний час обвинуваченими вищезазначений судом розмір застави внесений не був. З часу винесення рішення місцевого суду від 06.03.2024 минуло понад 3 місяці. Вищезазначені обвинувачені утримуються під вартою більш ніж 1 рік 6 міс.

У відповідності до частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Це кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду. З огляду на стадію кримінального провадження та зміст самого клопотання, Суд не вирішує питання щодо обґрунтованості підозри, однак оцінює критерії, визначені у статті 178 КПК України та ризики, передбачені пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Також, суд відзначає, що доводи сторони захисту щодо скрутного матеріального стану обвинувачених, можуть бути взяті до уваги при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу, оскільки внесення застави ними є правом цієї особи, яке реалізується виключно на підставі її добровільного волевиявлення, а чинним законодавством не передбачено можливість відмови від обов`язків, взятих на себе обвинуваченим або заставодавцем. Реалізуючи таке право, особа самостійно обирає джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та має усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу. При цьому, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, підставою для повернення внесеної суми застави є припинення дії запобіжного заходу у порядку ст. 203 КПК України, а не бажання обвинуваченого чи заставодавця.

Також, на переконання суду, на час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу дійсно продовжують існувати ризики на які посилався прокурор , хоча вони значно зменшились з плином часу та у зв`язку із тривалістю перебуванням обвинувачених під вартою . Водночас, враховуючи часткове зменшення інтенсивності ризиків та час застосування запобіжного заходу у виді застави у визначеному судом розмірі, суд вважає, що такий розмір підлягає зменшенню, а саме обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 кожному до 100 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті дорівнює 302800 гривень, а Тер- ОСОБА_19 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 гривень .

На думку суду, зазначений розмір застави цілком зможе забезпечити виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків та буде найбільш пропорційним заходом на теперішній час, який збалансує інтереси суспільства, держави та обвинувачених.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання сторони захисту та зменшення раніше визначеного розміру застави.

Окрім цього, застосовуючи стосовно всіх обвинувачених альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка може бути внесена як самими обвинуваченими, так і заставодавцем у будь-який момент протягом дії вказаної ухвали суду, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України покласти на обвинувачених такі обов`язки: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

Суд також вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну місці зберігання речового доказу не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2022 року був накладений арешт на майно, яке належить обвинуваченому ОСОБА_15 , а саме: шолом із окулярами, навушники, бронежилет з приладдям, радіостанції.

Дані речі є речовим доказом та зберігаються в камері речових доказів СУ ГУ НП в Харківській області.

Санкції ст.ст. 257, 187 ч.4, 289 ч.3 КК України, вчинення яких інкримінується ОСОБА_15 , передбачають такий вид покарання, як конфіскацію майна.

Крім того долю речових доказів, відповідно до вимог ст.100 КПК України, суд вирішує при ухваленні вироку.

Слід також зазначити, що суду стороною захисту не були надані належні докази призову на даний час ОСОБА_15 до лав ЗСУ під час мобілізації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 371-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 задовольнити частково.

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження покладених на обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_21 про зменшення розміру застави відмовити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_21 про зміну обраного відносно ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кожному обраний щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 10 серпня 2024 року - включно.

Змінити застосований ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 до обвинувачених ОСОБА_12 , 1991 року народження, ОСОБА_13 , 1977 року народження та ОСОБА_16 , 1974 року народження, кожному розмір застави , зменшивши її розмір до 100 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті дорівнює 302800 гривень, а Тер- ОСОБА_19 , 1997 року народження, зменшивши її розмір в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

З моменту звільнення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з-під варти у зв`язку з внесенням застави вони будуть вважатися такими особами, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з-під варти звільнити, поклавши на них обов`язки прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

Продовжити на 2 (два )місяці обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, які визначені ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 року, а саме: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_15 ОСОБА_6 про зміну місця зберігання речових доказів- відмовити.

В задоволенні клопотання прокурора в іншій частині- відмовити.

Строк дії ухвали- до 10.08.2024 року.

Ухвалу направити на виконання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена стороною захисту безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1