Справа № 462/687/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/472/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 про арешт майна, подане в межах кримінального провадження № 0000222 від 02.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «Skodа», моделі «Fabia», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2002 року випуску, білого кольору, власником якого являється ОСОБА_8 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування вище вказаним транспортним засобом.

На ухвалу слідчого судді представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді; ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року про накладення арешту на майно скасувати та ухвалити нову, якоюу задоволенні клопотання про арешт майна відмовити та зобов`язати слідчого слідчого відділу поліції № ' ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 повернути автомобіль марки «Шкода Фабія», білого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ із чіпом власнику ОСОБА_8.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 вказує, що ухвала про арешт майна виносилася без участі потерпілого. 20 березня 2024 року представником потерпілого у поштовому відділенні була отримана відповідь на клопотання від 05.03.2024 разом з копією ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року. Стверджує, що з 25.03.2024 по сьогоднішній день представник потерпілого хворіє, що на його думку є підставою для поновлення пропущеного строку.

В обґрунтування апеляційних вимог представник потерпілого - адвокат ОСОБА_12 зазначає, що вищевказане рішення прийняте з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а саме: слідчим суддею не дотримано строків, передбачених ч. 1 ст. 172 КПК України, для винесення ухвали про арешт майна; власника майна не повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна.

Окрім цього, представник потерпілого вказує на неправильне застосування передбачених законом підстав для арешту майна.

Звертає увагу, що під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно, було виявлено та затримано автомобіль, який належить потерпілому у цьому кримінальному провадженні, та слідчим суддею накладено арешт на майно потерпілого, в той час коли він був уже виявлений та затриманий працівниками поліції, що на думку потерпілого не відповідає вимогам розумності та співрозмірності, та є обмеженням його права власності вільно розпоряджатися своїм майном, яке кореспондується з п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, та не відповідає завданням кримінального провадження визначеним у ст. 2 КПК України.

Зазначає, що на думку потерпілого при вирішенні питання про накладення арешт на належний йому автомобіль, слідчим суддею порушено вимоги ст. 173 КПК України, а саме: можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, адже всі слідчі дії щодо фіксації зупинення та вилучення автомобіля, яким керував ОСОБА_13 , уже виконано, отже і потреба у накладенні арешту з метою забезпечення збереження речового доказу, а саме на належний йому автомобіль, відсутня.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав з наведених у ній мотивів, просив таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечив, просить ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_7 , думку прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні № 0000222 від 02.03.2023.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що 01.03.2023 у ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області звернувся із заявою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просить вжити заходів до малознайомого ОСОБА_14 , котрий у квітні 2022 року, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів коштами від реалізації продажу автомобіля марки «Skodа Fabia», білого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , чим завдав йому матеріальної шкоди у сумі близько 100 000 грн 00 коп.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 26.01.2024 автомобіль марки «Skodа», моделі «Fabia», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2002 року випуску, білого кольору, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

29 січня 2024 року прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова з клопотанням про накладення арешту на автомобіль, яке було задоволено ухвалою слідчого судді.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Прокурор у клопотанні про накладення арешту на майно покликається на ч. 1 ст. 170 КПК України, при цьому зазначає, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Обґрунтуванням законності клопотання про арешт транспортного засобу марки «Skodа Fabia», білого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , зазначено те, що вказаний засіб є речовим доказом, у зв`язку з чим існує необхідність збереження речового доказу для проведення у подальшому слідчих та процесуальних дій з транспортним засобом після отримання стороною обвинувачення висновків експертних досліджень.

З врахуванням наведеного слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні та запобігання ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що всупереч доводам апеляційної скарги, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою формою забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власника майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Не відповідає дійсності твердження апелянта про розгляд слідчим суддею клопотання із значним порушенням строку передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження клопотання про накладення арешту на майно подано прокурором 29 січня 2024 року (Вх. № 2239) та розглянуте слідчим суддею 30 січня 2024 року, тобто в межах встановленого законом строку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею допущено не було.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000222 від 02.09.2023 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4