Справа №:755/4397/24
Провадження №: 1-кс/755/1016/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000164 від 05.12.2023 року про тимчасовий доступ до документів,

в с т а н о в и в:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва звернувся до суду із клопотанням, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000164 від 05.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про надання тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , із можливістю їх вилучення /виїмки/.

Із клопотання вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , під процесуальним керівництвом Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000164, у ході якого встановлено, що до ІНФОРМАЦІЯ_3 з ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) надійшло повідомлення про можливе протиправне заволодіння квартирою АДРЕСА_2 .

Під час розгляду вказаного листа встановлено, що у провадженні ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала цивільна справа № 755/4212/22 за позовом ОСОБА_4 , заінтересована особа - Виконавчий орган ІНФОРМАЦІЯ_6 , про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем.

У ході розгляду цивільної справи встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 2008 по день смерті останнього.

Заявлені вимог обґрунтовано тим, що з 2008 року ОСОБА_6 спільно проживала з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , яку останній успадкував у 2011 році від своєї матері ОСОБА_7 .

У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 помер, за життя останнього заповіт не складався.

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено з підстав недоведеності факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

За результатами розгляду заяви, ІНФОРМАЦІЯ_9 прийнято рішення від 27.07.2022 у справі № 755/4212/22 яким заяву ОСОБА_4 , заінтересована особа Виконавчий орган ІНФОРМАЦІЯ_6 , про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 2008 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8

Не погоджуючись із прийнятим рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.07.2022, ІНФОРМАЦІЯ_11 до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.05.2023 за наслідками розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_12 , рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.07.2022 скасовано. Ухвалено нове рішення, згідно якого заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим Київським апеляційним судом рішенням ОСОБА_4 до Верховного суду подано касаційну скаргу.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів ІНФОРМАЦІЯ_13 : Касаційну скаргу ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 02.05.2023 залишено без змін.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_14 та Верховний суд, виходив з того, що в постанові ІНФОРМАЦІЯ_15 від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

При цьому, як було встановлено, метою звернення ОСОБА_4 із заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останнього.

Крім того, відповідно до тексту судових рішень, за матеріалами спадкової справи №3/2022, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 , із заявою про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 звернулася ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_9 . Інших спадкоємців до майна померлого немає.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.05.2022 приватний нотаріус відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 з підстав, що заявник не надала документів, які б підтверджували її факт проживання зі спадкодавцем.

Отже, в даному випадку встановлення факту, про який просить ОСОБА_4 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

За таких обставин суди дійшли висновку, що зі змісту заяви ОСОБА_4 убачається спір про право, оскільки встановлення факту спрямоване на отримання спадкового майна у власність, а тому спір підлягає розгляду в загальному порядку з дотриманням правил підсудності.

Так, відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України, визначена спадкування за законом, відповідно до якої спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1264 ЦК України, четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином, саме на суд покладено обов`язок встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Так, відповідно до частини першої статті 233 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Як було зазначено вище, ухвалою Київського апеляційного суду від 02.05.2023 за наслідками розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_12 , рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.07.2022 скасовано. Ухвалено нове рішення, згідно якого заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Касаційну скаргу ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 02.05.2023 залишено без змін.

Отже, починаючи з часу винесення апеляційним судом ухвали від 02.05.2023 про скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2022 у ОСОБА_4 перестали існувати законні підстави для перебування у її власності квартири АДРЕСА_2 , яка лишилася після смерті ОСОБА_5 .

Необхідно зауважити, що відповідно до норм ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як роз`яснено в п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі № 48553/99 за заявою «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі № 28342/95 за заявою «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, ухвала Київського апеляційного суду від 02.05.2023 ухвалена за наслідками розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_12 , якою скасоване рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.07.2022 а також постанова Верховного суду у складі колегії суддів ІНФОРМАЦІЯ_13 , не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, не можуть їм суперечити.

Більш того, варто відмітити, що Верховний Суд у постанові від 23.05.2019 у справі №922/3707/17 зазначив, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є підставою набуття таких прав, а є похідним від таких підстав юридичним фактом, який є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

З наведеного вбачається, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності і такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові ІНФОРМАЦІЯ_15 від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15.

Крім того, відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Одночасно ІНФОРМАЦІЯ_16 запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). У разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Частинами першоютретьою статті 1277 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою.

До звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно із цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

При цьому, за положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України, справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належними позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Разом з тим, на теперішній час ІНФОРМАЦІЯ_17 позбавлена правомочностей власника щодо належного їх майном, у зв`язку з його реєстрацією за третіми особами на підставі рішення суду, яке у подальшому скасовано, у зв`язку з тим що незважаючи на скасоване рішення Дніпровського районного суду міста Києва 27.07.2022 у справі № 755/4212/22, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , 09.09.2022 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна, що лишилось після смерті ОСОБА_5 та складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,5 кв.м., житловою 29,7 кв.м. є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

При цьому, цього ж дня, 09.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 прийнято рішення, за індексним номером 64751379, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесені відомості про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Крім того, необхідно зазначити, що у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як встановлено досудовим розслідуванням, 06.09.1990 року за №1344 відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_18 зареєстровано шлюб.

Отже, факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_5 суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній її шлюб з ОСОБА_11 не розірваний і по сьогодні.

Таким чином, перебування в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18.

Крім того, у клопотанні зазначено, що з метою швидкого, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, виникла необхідність у тимчасовому доступі до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.163 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання без виклику особи, у володінні якої знаходяться документи, оскільки існує реальна загроза зміни або знищення документів.

Прокурор у судове засідання не з`явився, просив клопотання задовольнити у його відсутність.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Згідно норми ч.1 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ст.159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитись з ними, зробити її копії та вилучити їх /здійснити їх виїмку/. Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Частиною 7 статті 163 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного факту, зокрема для отримання відомостей, що є необхідними для з`ясування всіх обставин справи у даному провадженні, є потреба у наданні тимчасового доступу до речей та документів.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що зазначені документи знаходиться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також така інформація має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, з урахуванням можливості використати цю інформацію як доказ, відомостей що містяться у ній та відсутності можливості іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою зазначеної інформації, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.110, 163-165, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до документів - задовольнити.

Надати прокурору Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 або слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні №0000164 - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , або прокурорам групи прокурорів - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 до судової справи № 755/4212/22, за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа - Виконавчий орган ІНФОРМАЦІЯ_6 , про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_5 та надати розпорядження про надання можливості вилучити копії цих документів.

Строк дії ухвали не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали.

У разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями КПК України з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя