Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 квітня 2024 року ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
При ухваленні постанови я заперечував проти прийняття такого рішення, голосував проти та викладаю окрему думку з огляду на таке.
Зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів про неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України щодо необґрунтованого звільнення ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням.
З цими твердженнями я погоджується з огляду на таке.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно приписів ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При звільненні винної особи від відбування покарання з випробуванням, суду необхідно належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є достатні підстави.
Однак апеляційний суд не оцінив указаних обставин у їх взаємозв`язку з підставами звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, що визначені ст. 75 КК України.
Погоджуючись з вироком в частині застосування до обвинуваченого вказаної норми кримінального закону, суд апеляційної інстанції хоча в ухвалі і послався на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, однак належним чином не врахував, що згідно ст. 12 КК України даний злочин належить до категорії тяжких, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також фактичних обставин його вчинення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_2 та спростовує позицію зазначеного суду про можливість застосування до останнього положень ст. 75 КК України при призначенні покарання.
Не зважив суд і на процесуальну поведінку засудженого під час досудового розслідування, який, учинивши умисний тяжкий корисливий злочин, переховувався протягом восьми місяців у трьох областях України, був оголошений в розшук, а також те, що частково відшкодована матеріальна шкода на суму 57 427,44 грн була повернута потерпілій лише завдяки виявленню й затриманню ОСОБА_2 працівниками поліції.
Той факт, що засуджений уперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, а також його посткримінальна поведінка, зокрема, що ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції запевнив, що відшкодує потерпілій заподіяну шкоду в повному обсязі та в майбутньому не буде вчиняти інших кримінальних правопорушень, не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання.
Позиція потерпілої може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак це не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, зокрема, щодо призначення покарання.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про правильність звільнення місцевим судом ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тому не погоджуюсь з висновком більшості колегії суддів та вважаю, що оскаржувана ухвала підлягала скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальністьз призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_3