Справа 556/611/20
Номер провадження 1-кп/556/5/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Володимирець матеріали об`єднаного кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, військовозобов`язаного, не працює, раніше не судимого,-

За ч.2 ст. 286, ч.1 ст.388 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

28.04.2019, приблизно о 22 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля, марки «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись із швидкістю приблизно 50 км/год. з увімкнутим ближнім світлом фар у темну пору доби, правою смугою руху вулицею Повстанців в смт. Володимирець, у напрямку зі сторони с. Довговоля Володимирецького району Рівненської області в сторону кафе «Техас», виїхавши на перехрестя вулиць Повстанців та Шевченка у даному населеному пункті та маючи намір змінити свій напрямок руху, тобто повернути на ліво, а за тим продовжити свій рух вулицею Шевченка, маючи можливість належним чином виконувати вимоги законодавства про дорожній рух, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема пункту 10.1, відповідно до вимог якого перед початком руху, перестроюванням та будь- якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; пункту 16.13 у відповідності до вимог якого, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, проявив неуважність до дорожньої обстановки та неправильно її оцінив, не переконавшись в безпеці своїх дій, при здійсненні вищевказаного маневру, не надав переваги в русі, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення на зустрічній йому смузі руху вул. Повстанців, в межах згаданого перехрестя вулиць, із мопедом, марки «Suzuki Lets 2 AZ50» номер рами НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який разом з пасажиром ОСОБА_8 , рухався даним мототранспортом по правій смузі руху вул. Повстанців, в напрямку с.Довговоля Володимирецького району.

У зв`язку з порушенням вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, допущених ОСОБА_4 , які з технічної точки зору, знаходяться в причинно- наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, водій мопеда, марки «Suzuki Lets 2 AZ50» - ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент їх заподіяння, у вигляді політравми, відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток основи черепа, забою головного мозку, забою правої легені, правобічного пневмоторакса, ДНШ ст.з. остеоепіфізеоліза дистального епіфіза обох кісток правого передпліччя зі зміщенням, підшкірної гематоми повік, караторетинопатії, закритого перелому кісток носа, перелому скроневої кістки справа, гематосинусу в/щ пазух та основної пазухи справа, перелому нижньої щелепи зі зміщенням, перелому верхньої щелепи, а пасажир мопеда - ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент їх заподіяння у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відкритого перелому обох кісток правої гомілки на межі верхньої та середньої третини зі зміщенням.

Своїми діями, які виразилось у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, шо заподіяло тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Окрім того, 31.07.2019, ОСОБА_4 , упродовж робочого дня в смт. Володимирець Рівненської області, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що ухвалою Володимирецького районного суду накладено арешт в частині заборони його відчуження на автомобіль, марки «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є речовим доказом у кримінальному провадженні і переданий ОСОБА_4 для відповідального зберігання, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, протиправно, відчужив ввірене йому вказане майно, шляхом його продажу з подальшою перереєстрацією в ТСЦ МВС №5644 для ОСОБА_9 зі зміною номерного знаку на НОМЕР_3 .

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, які виразились у відчуженні майна на яке накладено арешт, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбаене ч.1 ст.388 КК України.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину обвинувачений ОСОБА_4 визнав і суду пояснив, що 28.04.2019, приблизно о 22 год їхав автомобілем, марки «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_1 , був не уважний на дорозі, тому сталася дорожня транспортна пригода. Щиро розкаюється у вчиненому, за лікування відшкодував збитки в сумі 100 000 гривень. Хотів відшкодувати збитки, тому реалізував автомобіль, який був йому переданий під зберігальну розписку.

Цивільні позови про стягнення моральної шкоди визнає частково.

Крім визнання своєї вини самим обвинуваченим, винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину стверджується також:

- Витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування №0000161 від 29.05.2019;

- Витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування №0000466 від 11.11.2019;

- Протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 28.04.2019 з ілюстрованими фототаблицями до нього і схемою ДТП;

- Згідно Висновку експерта від 18.06.2019 №3.10340/19, на момент експертного дослідження робоча гальмівна система, система рульового керування, фари головного (ближнього- дальнього) світла автомобіля, марки «ВАЗ-2109», р.н. НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані.

- Протоколом огляду предметів від 29.04.2019 - автомобіля, марки «ВАЗ-2109», р.н. НОМЕР_1 , скутера, марки «Suzuki Lets 2 AZ50»;

- Як зазначено у Висновку експерта від 19.06.2019 №3.1-341/19, на момент експертного дослідження гальмівна система мопеда, марки «Suzuki Let's 2 AZ50», н.р. НОМЕР_2 , знаходилася в працездатному стані. На момент експертного дослідження система рульового керування мопеда, марки «Suzuki Let's 2 AZ50», через несправності, знаходилася в стані повної відмови. Пошкодження в гальмівній системі мопеда, марки «Suzuki Let's 2 AZ50», н.р. НОМЕР_4 , що виражені у розломі рукояток-важелів приводу гальмівних механізмів переднього і заднього коліс та відсутності (відломі) їх кулькових наконечників виникли до даної дорожньо-транспортної пригоди.

Несправності, які стали причиною повної відмови системи рульового керування мопеда, марки «Suzuki Let's 2 AZ50», н.р. НОМЕР_2 , що виражені у пошкодженні диску переднього колеса, деформації правого і лівого амортизаторів та штоку вилки переднього колеса і просторовому зміщенні вказаних елементів у напрямку задньої частини транспортного засобу, виникли під час даної дорожньо-транспортної пригоди.

Несправності, які стали причиною часткової відмови фари головного (ближнього-дальнього) світла системи зовнішнього освітлення і сигналізації мопеда «Suzuki Let's 2 AZ50», н.р. НОМЕР_5 , що виражені у зриві з місць конструктивного кріплення корпусу фари головного світла та у пошкодженні (руйнуванні) її захисного скла (розсіювача), виникли під час даної дорожньо- транспортної пригоди.

Пошкодження в гальмівній системі мопеда «Suzuki Let's 2 AZ50», н.р. НОМЕР_2 , що виражені у розломі рукояток-важелів приводу гальмівних механізмів переднього і заднього коліс та відсутності (відломі) їх кулькових наконечників, могли бути виявленими водієм вказаного транспортного засобу перед виїздом та під час руху.

На момент експертного дослідження фара головного (ближнього- дальнього) світла системи зовнішнього освітлення і сигналізації мопеда, марки «Suzuki Let's 2 AZ50», н.р. НОМЕР_2 , через несправності, знаходилася в стані часткової відмови.

- Згідно Висновку судово-медичної експертизи №94 від 05.08.2019, у потерпілого ОСОБА_8 , виявлені тілесні ушкодження в вигляді закритої черепно-мозгової травми, струсу головного мозку, відкритого перелому обох кісток правої гомілки на межі верхньої та середньої третини зі зміщенням з приводу чого він знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Володимирецької ЦРЛ» з 28 квітня по 21 травня 2019 року. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, можливо, при дорожньо-транспортнній пригоді при обставинах та в термін вказаний в ухвалі і які згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» , відносяться до розряду тяжких ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ як небезпечних для життя на момент їх заподіяння.

- У потрепілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження в вигляді політравми, відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток основи черепа, забою головного мозку, забою правої легені, правобічного пневмоторакса, ДНШ ст. з.остеоепіфізеоліза дистального епіфіза обох кісток правого передпліччя із зміщенням., підшкірної гематоми повік, караторетинопатії, закритого перелому кісток носа, перелому скроневої кістки справа, гематосинусу в/щ пазух та основної пазухи справа, перелому нижньої щелепи із зміщенням, перелому верхньої щелепи. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, можливо, при дорожньо-транспортнній пригоді при обставинах та в термін вказаний в ухвалі і які згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до розряду тяжких ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ як небезпечних для життя на момент їх заподіяння. (Висновок експерта №90 від 03.06.2019);

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.11.2019, де потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , розповіли і показали обставини подій, в ході яких 28.04.2019 мала місце ДТП.

- Як вбачається з Висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 03.01.2020 №3.1-929/19, в дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, марки «ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору, повинен був дотримуватися швидкості руху, яка не перевищує максимальної швидкості за умов видимості елементів проїзної частини (однак не більше 50 км/год.), а маючи намір здійснити маневр повороту ліворуч завчасно подати сигнал покажчиком лівого повороту, переконатися в тому, що виконання такого маневру буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, і дати дорогу мопеду «Suzuki Let's 2 AZ50», номер рами НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.2, п 12.4, п. 9.2.6), п. 9.4, п. 10.1 та п. 16.13 Правил дорожнього руху України. В дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, водій ОСОБА_6 керуючи мопедом «Suzuki Let's 2 AZ50», номер рами НОМЕР_2 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору, повинен був дотримуватися швидкості руху, яка не перевищує максимальної швидкості за умов видимості елементів проїзної частини (однак не більше 50 км/год.), а у момент виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог: п . 12.2, п. 12.4 та п 12.3 Правил дорожнього руху України. У заданий слідчим момент виникнення небезпеки для руху, водій мопеда «Suzuki Let's 2 AZ50», ОСОБА_6 , шляхом своєчасного застосування ним екстреного гальмування, не мав технічної можливості уникнути зіткнення (контактування) з автомобілем, марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . 4. В діях водія мопеда,марки «Suzuki Let's 2 AZ50», номер рами НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , немає невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди, з технічної точки зору, знаходяться невідповідності дій водія автомобіля «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вимогам п. 10.1 та вимогам п. 16.13 Правил дорожнього руху України.;

- протоколом огляду предмета від 22.10.2019, автомобіля, марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.05.2019, якою накладено арешт на автомобіль, марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.07.2019, про часткове задоволення клопотання про скасування арешту на автомобіль, марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- розпискою ОСОБА_4 від 19.07.2019 про повернення йому автомобіля, марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 під зберігальну розписку;

- копією договору передачі у власність транспортного засобу від 31.07.2019, ДКП ТСЦ 5644/2019/1591537, яким переєстровано автомобіль, марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 на ОСОБА_9 ;

Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 31 липня 2012 року у справі «Принда проти України» (Заява № 10904/05), наголосив, що стаття 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Право на життя) стосується не лише смерті в результаті використання сили представниками держави. Вона визначає також позитивний обов`язок держав - учасниць Конвенції щодо вжиття належних кроків з метою захисту життя тих, хто знаходиться під їхньою юрисдикцією. Цей обов`язок застосовується щодо будь-якої діяльності, яка може стосуватися права на життя, включаючи заподіяння смерті в результаті дорожньо-транспортних пригод, і потребує наявності ефективної судової системи, яка зможе визначити причину загибелі та притягнути винних до відповідальності.

Також ЄСПЛ у справах «Зоріна та інші проти України» (рішення від 14 лютого 2019 року заява № 20295/07), «Мустафа Тунч і Фечіре Тунч проти Туреччини» від 14 квітня 2015 року заява № 24014/05, вказав, що після виникнення зобов`язання провести розслідування, дотримання процесуальних вимог за статтею 2 Конвенції оцінюється на підставі декількох основних критеріїв: належність слідчих дій, оперативність розслідування, залучення членів родини померлого та незалежність розслідування. Ці елементи є взаємопов`язаними і кожен з них окремо не може бути самоціллю.

На думку суду вищевказаних критеріїв ефективності було дотримано, повно, всебічно та об`єктивно досліджено всі фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.388 КК України.

У рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, заява № 25, ЄСПЛ наголошує на необхідності дотримання стандарту доказування поза розумним сумнівом , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту .

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що зібрані стороною обвинувачення та безпосередньо досліджені судом докази, є належними, достовірними та допустимими і поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 КК України - у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілим, та передбачених ч.1 ст.388 КК України, як умисні, протиправні дії, які виразились у відчуженні майна на яке накладено арешт, і кваліфікація його дій за даними статтями є правильною.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

А як зазначено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,що впливають на покарання.

При виборі обвинуваченому заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, в тому числі, ст. ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. (ст.65 КК України).

При обранні міри покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, що вчинив тяжкий злочин за ч.2 ст.286 КК України, з необережності та нетяжкий злочин за ч.1 ст.388 КК України.

ОСОБА_11 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав, розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується, матеріальні збитки відшкодовано.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Санкція ч.1 ст.388 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

У Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (пп. 4.1 п. 4).

Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності (пп. 4.2 п. 4).

Згідно висновку органу пробації - беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи позицію потерпілих, висновок органу пробації, морально-емоційне ставлення обвинуваченого до вчинених злочинів, суд вважає за правильне у даному конкретному випадку, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік.

Одночасно суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого обов`язків у відповідності до правил ст.ст.75, 76 КК України.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, відшкодував матеріальні збитки.

Призначене покарання, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Призначаючи додатковий вид покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_4 грубо порушив ПДР України, від дій обвинуваченого настали тяжкі наслідки - заподіяно тяжкі тілесні ушкодження двом потерпілим.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Як зазначено в Постанові Верховного суду від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20, суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, є фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку (загальний) і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Отже, додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст. 286 КК не містить.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ні норми Загальної частини КК України, ні статті 286, 286-1 КК України не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_4 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

А тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Що стосується цивільних позовів, суд приходить до наступних висновків:

Потерпілим ОСОБА_8 та законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , подані цивільні позови до ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на їх користь по 100 000 грн. моральної шкоди .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_8 зазначив, що внаслідок отримання травми, його життя істотно змінилось, він зазнав сильного болю, тривалий час лікувався, і в даний час продовжує лікуватись. Потерпілий відчував як фізичні, так і моральні страждання та біль, після ДТП виникло почуття страху при знаходженні на дорозі, пригнічення, змушений затрачати значні зусилля для відновлення належного рівня свого життя.

ОСОБА_7 в обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що після дорожньо-транспортної пригоди у неї з`явилося почуття страху при перебуванні на дорозі, де рухаються автомобілі, втратила душевний спокій, є особою з інвалідністю, переносить душевні страждання через невідомість того, який ще період часу займе відновлення фізичного стану її сина.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Положеннями частини 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021, справа №147/66/17, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Так, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України і роз`яснень, наданих у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці особи, яка завдала шкоди.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить із того, що шкода завдана злочином із необережною формою вини, враховує глибину фізичних та душевних страждань законного представника неповнолітього потерпілого ОСОБА_7 , істотне порушення нормальних, звичних життєвих зв"язків і необхідність докладання додаткових зусиль законному представнику неповнолітнього потерпілого для організації свого життя; враховуючи ступінь тяжкості та характер тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_8 , їх наслідки, тривалість його лікування, глибину і тривалість душевних та фізичних страждань, які він зазнав у зв"язку з ушкодженням здоров"я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_11 , який ніде не працює.

Тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування потерпілому ОСОБА_8 та законному представнику неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 моральної шкоди, необхідно задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 - 30 000 гривень моральної шкоди, на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - 5 000 гривень моральної шкоди, що на переконання суду є співмірним тим фізичним та душевним стражданням, які перенесли потерпілий ОСОБА_8 та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок злочину.

Також у відповідності до ст.ст.122, 124, 126 КПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого судові витрати, понесені у даному кримінальному провадженню стороною обвинувачення на залучення експертів, згідно ст.124 КПК України.

Окрім того, за приписами ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Оскільки, на підставі ст.77 КК України, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не застосовується при звільненні від відбування покарання з випробуванням, а тому, суд на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України скасовує арешт, накладений ухвалами слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 травня 2019 року та 25 вересня 2019 року на автомобіль, марки «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_3 та скутер «Сузукі»,чорного кольору.

Питання про речові докази, вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відносно ОСОБА_4 не застосовувався запобіжний захід.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 174, 368, 370, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХ В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст.388 КК України і призначити покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України - (чотири) роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік;

- за ч.1ст.388 КК України - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання, за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням, з двохрічним іспитовим строком.

Згідно ч.1 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 - 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 - 30 000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 8949 (вісім тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) гривень 36 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 травня 2019 року та 25 вересня 2019 року на автомобіль, марки «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_3 та скутер, марки «Сузукі»,чорного кольору.

Речові докази:

- автомобіль, марки «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительці АДРЕСА_2 ;

- скутер, марки «Сузукі», чорного кольору - повернути ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителю АДРЕСА_3 .

Підстави для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу - відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, потерпілим, законному представнику неповнолітнього потерпілого та прокурору. Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1