Вирок

Іменем України

10.04.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000726 від 18.08.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дрогобич Львівської області, із середньою технічною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, зокрема: вироком Франківського районного суду м. Львова від 16.11.2021 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, яке відбув повністю та звільнений з ВК №40 24.05.2023 року по відбуттю покарання, вироком Галицького районного суду м. Львова від 12.01.2024 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, вироком Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2024 року за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, а також вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 02.04.2024 року за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, зокрема 16.11.2021 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 4 ст. 70, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць, на шлях виправлення не став та вчинив нові кримінальні правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, розуміючи, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, 11.08.2023 року близько 20:00 год., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із кишені сорочки ОСОБА_6 мобільний телефон марки «HUAWEI P smart» моделі FIG-LX1 IMEI 1: НОМЕР_1 , IME12: НОМЕР_2 , вартістю 2200 гривень, у котрому була вставлена сім картка НОМЕР_3 , вартістю 100 гривень, що належить ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на загальну суму 2300 грн.

Крім цього, 11.08.2023 року близько 20:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з кишені сорочки ОСОБА_6 банківську карту, емітентом якої є АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_4 (з безконтактною технологією проведення платежів), яка видана для обслуговування рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_6 , з метою подальшого використання для викрадення коштів, що перебувають на цьому банківському рахунку.

Також ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, продовжуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з використанням заздалегідь викраденого ним у потерпілого ОСОБА_6 платіжного засобу у вигляді банківської пластикової картки № НОМЕР_4 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітентом якої є АТ «Райффайзен Банк», в період часу з 12.08.2023 року до 13.08.2023 року, перебуваючи в шістьох закладах роздрібної торгівлі, однак, більш точної інформації в ході досудового розслідування не встановлено, а також в приміщенні магазину «Чарка до свята» ТзОВ «Овація», що на АДРЕСА_3 , повторно, таємно, шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаних магазинах через POS-термінал, придбав товари на загальну суму 2213,15 грн., оплативши їх вартість зазначеною банківською карткою, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 2213,15 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 з корисливих мотивів таємно викрав офіційний документ, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України, а також скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини їх вчинення. Пояснив, що проживає у м. Дрогобичі Львівської області разом із своєю матір`ю, однак, у 2023 році у пошуках роботи приїхав до м. Львова, де проживав по АДРЕСА_4 у будинку, в якому орендував помешкання. В серпні 2023 року, точної дати не пригадує, йшов по АДРЕСА_2 поблизу парку та на алеї побачив невідомого чоловіка, який лежав на доріжці і перебував у нетверезому стані. Оскільки люди на цього чоловіка, який щось кричав, не зважали, він вирішив посадити незнайомця на лавку. В подальшому так і зробив, однак, побачив, що даний чоловік має мобільний телефон і банківську картку, також у незнайомця був наявний якийсь кульок. В цей момент у нього виник умисел заволодіти майном, у зв`язку з чим він таємно, непомітно для потерпілого та інших осіб, забрав належні потерпілому телефон і банківську картку та з такими попрямував додому. Незабаром викрадений мобільний телефон він здав у ломбард, а за допомогою банківської картки купував продукти в магазині. Розуміє, що вчинив неправильно, у скоєному кається, просив врахувати, що він потерпілого не переслідував, умисел на викрадення майна у нього виник в той час, коли він таке майно побачив і зрозумів, що може непомітно його викрасти. Усвідомлює, що в державі введено воєнний стан, готовий понести покарання за скоєне і просив призначити таке в мінімальному розмірі з урахуванням наявності щодо нього вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 02.04.2024 року.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням поданої потерпілим заяви, положень ст.325 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності вказаного потерпілого, який до суду не з`явився та у поданій заяві висловив свою позицію щодо розгляду справи без його участі, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі потерпілого, оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на його особу.

Отже, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 з корисливих мотивів таємного викрадення офіційного документу (банківської картки потерпілого ОСОБА_6 ), тобто кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, а також скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, з яких те, що кваліфіковане за ч.1 ст.357 КК України, з урахуванням положень ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків, інші, передбачені ч.4 ст.185 КК України, - до тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, мету їх вчинення, зокрема бажання наживи та збагачення за чужий рахунок, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення протиправних посягань на приватну власність, нові кримінальні правопорушення вчинив незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання за крадіжки, кількість епізодів незаконного заволодіння чужим майном, що в сукупності свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень проти власності, а також приймає до уваги те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується нейтрально, у зв`язку із вживанням опіоїдів з 2012 року перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», в психіатричних закладах на обліку не перебуває, офіційного місця праці не має.

Тому, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеру і ступеня їх суспільної небезпеки, кількості епізодів злочинної діяльності, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який заподіяну потерпілому ОСОБА_6 шкоду не відшкодував, останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас наявність пом`якшуючої відповідальність обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої санкціями статті (частин статті) КК України, за якими ОСОБА_4 обвинувачується.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд приймає до уваги те, що останній вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 02.04.2024 року у справі №466/13517/23 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

З урахуванням того, що нові кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено до постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 02.04.2024 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Підстав для застосування приписів ст.174 КПК України немає.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

-за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначити таке у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 02.04.2024 року та покарання, визначеного за цим вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного затримання, тобто з 15.12.2023 року, як це раніше було визначено вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 02.04.2024 року.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1