Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2644/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали провадження №274/2644/24 за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.03.2024,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а саме - заборонено залишати житло, яким є приміщення ДУ «Бердичівський виправний центр (№ 108)», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово. Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду. Визначено дату закінченні дії ухвали - 26.05.2024 р. (включно).

В поданій апеляційній прокурор ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000305 від 23.03.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб. При цьому, зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 на даний час відбуває покарання у виді обмеження волі за попереднім вироком суду в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)», що розташований за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Низгірецька, таким чином, підозрюваний ОСОБА_8 не є особою, яка перебуває на волі, а являється засудженим, який відбуває покарання в місцях обмеження волі. Крім того, домашній арешт - це вид запобіжного заходу, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово, або в певний період доби. Однак, засудженому до обмеження волі ОСОБА_8 , згідно вимог КВК України, може бути дозволено короткочасні виїзди за межі виправного центру за обставин, передбачених законом для осіб, засуджених до позбавлення волі, а також з інших поважних причин у таких випадках: за необхідності звернутися в медичний заклад з приводу захворювання чи лікування за наявності відповідного медичного висновку; за викликом слідчого, дізнавача, прокурора, слідчого судді чи суду - на період здійснення кримінального провадження; у разі необхідності оформлення документів для призначення та виплати пенсії; у разі виникнення інших життєво необхідних обставин, які потребують присутності засудженого. Зазначає, що наразі на стадії розслідування та збирання доказів існують 2 ризики для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, підозрюваний перебуває під наглядом адміністрації виправного центру лише у межах самого виправного центру, а за межами останнього, у випадках отримання дозволу на короткочасну відпустку відповідно до положень кримінально-виконавчого законодавства не перебуває під наглядом адміністрації виправного центру, тобто існує ризик, передбачений як п.1 так і п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Звертає увагу і на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 схильний до вчинення нових злочинів, а також перебуває на профілактичному обліку установи, як схильний до самовільного залишення меж виправного центру. Вважає, що наведені обставини свідчать про те, що запобіжний захід - тримання під вартою є співмірним та превентивним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Санкцією ч.1 ст.390 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

Згідно положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладанням відповідних обов`язків, дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження №274/2644/24, в провадженні СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000305 від 23.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 01.10.2019 засуджений до 9 років 6 місяців позбавленні волі, відповідно до ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.06.2023 ОСОБА_8 змінено покарання на позбавлення волі у виді обмеження волі на строк 4 рокі 8 місяців 2 дні. З 19.07.2023 р. почав відбувати покарання у виді обмеження волі в ДУ "Бердичівський виправний центр (№ 108)", що за адресою: Житомирська область, м. Бердичів вул. Низгірецька, 2, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин за наступних обставин.

Зокрема, 23.08.2023 р. під час відбуття покарання у державній установі "Бердичівськиі виправний центр (№ 108)" засуджений до обмеження волі ОСОБА_8 під особистий підпис бу ознайомлений з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правовимі актами, що регламентують порядок та умови відбування покарання у виді обмеження волі, у тому числ з пунктом 1 розділу XXIX Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 р. №2823/5, відповідно до якоп межа місця відбування покарання для засуджених, які проходять стаціонарне лікування або медичниі огляд у закладах охорони здоров`я, встановлюється по території цього закладу, а також попередженні про кримінальну відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями390, 391, 392, 393 КК України.

Будучи попереджений про кримінальну відповідальність за статтею 390 Кримінального кодексу України, 20.03.2024 р. близько 10:00 засуджений до обмеження волі ОСОБА_8 на підставі заяві про дозвіл на короткочасний виїзд за межі державної установи "Бердичівський виправний центр (№ 108)" з метою отримання медичної консультації у лікаря був доставлений до КНП "Бердичівські міська лікарня" Бердичівської міської ради, що розташована за адресою: м. Бердичів, вул. Здоров`я, 1 та у подальшому був госпіталізований до терапевтичного відділення вказаної установи. Після чого j достовірно невстановлений слідством час, але не пізніше, ніж 22.03.2024 р. о 09:00, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний час та місці, розуміючи протиправність своїх дій умисно, без дозволу начальника державної установи "Бердичівський виправний центр (№ 108)" самовільно залишив межі КПП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, які ні момент проходження лікування відповідно до положень пункту 1 розділу XXIX Правил внутрішньогс розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України, вію 28.08.2018 р. № 2823/5 є межами місця відбування покарання для засуджених до обмеження волі.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 вироком Баранівськогс районного суду Житомирської області від 01.10.2019 р. засуджений до дев`яти років шести місяців позбавлення волі, відповідно до ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області вію 30.06:2023 р. ОСОБА_8 змінено покарання на позбавлення волі у виді обмеження волі на строк чотири роки вісім місяців два дні. З 19.07.2023 р. почав відбувати покарання у виді обмеження волі в державній установі "Бердичівський виправний центр (№ 108)", що за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Низгірецька, 2, на шиях виправлення не став та вчинив новий злочин за наступи» обставин.

Зокрема, 23.08.2023 р. під час відбуття покарання у державній установі "Бердичівській виправний центр (№ 108)", засуджений до обмеження волі ОСОБА_8 під особистий підпис був ознайомлений з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правовими актами, що регламентують порядок та умови відбування покарання у виді обмеження волі, у тому числі з пунктом 1 розділу XXIX Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарані:. затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 р. №2823/5, відповідно до якою: межа місця відбування покарання для засуджених, які проходять стаціонарне лікування або медичнії огляд у закладах охорони здоров`я, встановлюється по території цього закладу, а також попереджені- про кримінальну відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених стаття 390, 391, 392, 393 Кримінального кодексу України.

Будучи попереджений про кримінальну відповідальність за статтею 390 Кримінального кодедку України, 23.03.2024 р. близько 16:11 засуджений до обмеження волі ОСОБА_8 у зв`язку погіршенням здоров`я був госпіталізований каретою швидкої медичної допомоги до КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, що розташована за адресою м. Бердичів, вул. Здоров`я, 1, з метою отримання медичної допомоги, та у подальшому був госпіталізований до неврологічного відділення вказаної установи. Після чого у достовірно не встановлений слідством час, але не пізніше, чим 25.03.2024 р. о 06:00., ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел у вказаний час та місці, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, без дозволу начальника державної установи "Бердичівський виправний центр (№ 108)", самовільно залишив межі КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, які на момент проходження лікування відповідно до положень пункту 1 розділу XXIX Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 р. №2823/5, є межами місця відбування покарання для засуджених до обмеження волі.

26.03.2024 ОСОБА_8 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.390 КК України, тобто у самовільному залишенні місця обмеження волі, вчиненому особою, як відбуває покарання у виді обмеження волі.

27.03.2024 слідчий СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України.

Наявні у провадженні докази, також на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що при застосуванні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею враховано фактичні обставини його вчинення. Не залишено поза увагою слідчого судді і дані характеризуючі особу підозрюваного, зокрема, що останній є неодноразово судимим, не одружений офіційно, не працюючий, має незадовільний стан здоров`я, цілу низку хронічних захворювань, неодноразово проходив стаціонарне лікування, яке потребує на постійній основі, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, з 19.07.2023 відбуває покарання у вигляді обмеження волі у Державній установі «Бердичівський виправний центр (№108)» (фактично буде постійно перебувати під особливо пильним наглядом адміністрації установи).

Крім того, слід врахувати і факт (встановлено слідчим суддею, як і підтверджено і суді апеляційної інстанції), що згідно матеріалів провадження та пояснень підозрюваного ОСОБА_8 (підтверджено останнім в суді апеляційної інстанції, та не спростовано прокурором), ОСОБА_8 у першому епізоді інкримінованого йому правопорушення не переховувався, а прямував та прибув до населеного пункту, у якому зареєстрований та проживає ( АДРЕСА_2 ), де і був виявлений працівниками ДУ «Бердичівський виправний центр (№ 108)».

В свою чергу, в другому епізоді підозрюваний прямував туди ж, але по дорозі також був виявлений працівниками ДУ «Бердичівський виправний центр (№ 108)».

Крім того, апеляційний суд зважає, в даному випадку, і на факт безпосередньо встановлені під час судового розгляду, зокрема виразно хворобливий вигляд підозрюваного, перебування останнього на милицях.

Таким чином, як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено недоведеність органом досудового розслідування, процесуального ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду, разом з цим наявність ризику - вчинення (аналогічного) кримінального правопорушення, тобто, фактично не доведеність прокурором застосування до підозрюваного ОСОБА_8 саме виняткового запобіжного заходу та, того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Слідчий суддя прийшов до правильних висновків, що слідчим та прокурором не наведено достатніх підстав вважити, що на даний час, ОСОБА_8 переховувався від органу досудового розслідування чи суду в цьому кримінальному провадженні, перешкоджав кримінальному провадженню, або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Саме посилання лише на тяжкість злочину та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, як і значна кількість притягнень останнього до кримінальної відповідальності, не є свідченням неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на об`єктивно існуючі обставини справи (провадження), характеру протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останнього, як і факт перебування останнього під домашнім арештом в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)», тобто фактично постійного перебування під наглядом адміністрації установи на даний час, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий, прокурор та забезпечить виконання підозрюваною покладених процесуальних обов`язків.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків визначених ст.194 КПК України, оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують достатність такого виду забезпечення кримінального провадження, який на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим для підозрюваного.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу суд має врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, відомості про особу підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, обставини досудового розслідування.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя, дав належну оцінку усім доводам викладених в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.03.2024, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :