Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/178/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001980 від 17.08.2021 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 грудня 2023 року.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницький, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, не маючого утриманців, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 03 років обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 03 роки, покладено на засудженого обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за таких обставин.

Так, 06.08.2021 близько 19:00 години ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ідучи по коридору, побачив відчинені двері кімнати, де проживає його молодший брат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зайшов до останнього з метою обговорення оплати комунальних послуг за квартиру.

В подальшому, на фоні раніше виниклих неприязних відносин, з побутових причин між ОСОБА_8 та його братом ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла в штовханину, в ході якої у останнього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій, розуміючи та бажаючи настання протиправних наслідків, що виражені у спричиненні тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 підійшов впритул до ОСОБА_8 та ногою взуту в домашнє взуття, а саме передньою частиною-носком наніс удар в область правого надколінка. ОСОБА_8 руками відштовхнув від себе ОСОБА_9 і той впав на диван спиною до низу. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ногою, взутою в домашнє взуття, а саме низом підошви наніс ще один удар в область правого надколінка.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: внутрішнього суглобового поперечного перелому правого надколінка, перелому між виросткового підвищення стегнової кістки, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження на підставі ч.1 ст.284 КПК України. Свої вимоги обґрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_9 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що потерпілого він не бив і взагалі не спричиняв ОСОБА_8 ніяких тілесних ушкоджень, а тому вину у вчиненому правопорушенні не визнає в повному обсязі. Зазначив, що усе було навпаки - його побив ОСОБА_10 . Тілесні ушкодження ОСОБА_11 він не наносив, звідки у останнього ушкодження він не знає. Зазначив, що у нього постійні сварки з братом. Також під час судового розгляду як свідок була допитана ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_13 не наносив ОСОБА_11 ударів, оскільки не міг цього зробити так як ОСОБА_14 знаходився на ньому, і вважає, що коли ОСОБА_14 бив ОСОБА_13 , то він впав коліном на підлогу з дивану, тому і отримай перелом. Таким чином, свідок ОСОБА_12 повністю підтвердила покази обвинуваченою ОСОБА_15 , який вказав, що не бив брата ОСОБА_14 , а навпаки - ОСОБА_14 бив його. Вказав, що все обвинувачення грунтується лише на здогадках та припущеннях сторони, обвинувачення по даному провадженню і на поясненнях потерпілого ОСОБА_16 , як нічим не були доведені та підтверджені в судовому засіданні. Крім того зазначив, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Заслухавши доповідача, захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, судом першої інстанції у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, та показав, що потерпілого він не бив. Так, 06.08.2021 приблизно о 18:00 год. він перебував вдома в своїй кімнаті. До нього в кімнату зайшов ОСОБА_14 , він лежав під вікном на ліжку, після чого, встав та підійшов до центру кімнати. ОСОБА_14 його вдарив в око, він втратив свідомість і впав на підлогу. ОСОБА_14 став зверху нього та продовжував наносити удари. Вказав, що він не наносив удари брату, лише закривав свою голову. Потім у кімнату прибігла його дружина, яка відтягнула брата. Він встав, і вони знову зчепилися, він впав спиною на диван, а ОСОБА_14 зверху нього і продовжив наносити йому удари. Він був в тапочках, тілесні ушкодження ОСОБА_11 не наносив, звідки у останнього ушкодження він не знає. Потім у кімнату забігла мати, яка розборонила їх. Зазначив, що у нього постійні сварки з братом.

Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення ч.1 ст.122 КК України повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції показав, що 06.08.2021 близько 19:00 годин за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 у нього виник конфлікт з братом, оскільки той підняв питання оплати комунальних послуг. Вказав, що протягом останніх трьох років він сам сплачував комунальні послуги, а його брат на це кошти не давав. В квартирі три кімнати, в одній проживає він, в іншій його мати, а в третій проживає його брат зі співмешканкою. Так, в той вечір у нього виникла словесна сварка з братом, на їх крик прибігла мати, встала між ними та намагалась їх зупинити і заспокоїти. ОСОБА_17 знаходився позаду матері та наніс йому удар в праве коліно. Хотів відштовхнути брата і попав йому рукою в око, від чого ОСОБА_17 впав на диван. Сидячи на дивані, його брат продовжив наносити йому удари ногою по коліну правої ноги. Мати розборонила їх та вивела його з кімнати. Вказав, що в кімнаті також була і співмешканка брата ОСОБА_18 . На наступний день звернувся до лікарні. Також, зазначив, що має інвалідність з 17 років.

Крім того, вина обвинуваченого, і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами і, зокрема:

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 14.09.2021, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.09.2021 надано доступ до медичної картки ОСОБА_8 (а.к.п.32);

- протоколом огляду предметів від 14.09.2021, в ході якого в приміщенні службового кабінету № 402 Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області було оглянуто картку амбулаторного хворого №6266, а саме: аркуш паперу сірого кольору формату А-5, картка стаціонарного хворого №6266, яка являє собою один аркуш паперу із друкованим текстом, також наявний рукописний текст, виконаний чорнилом синього кольору. На лицьовій стороні картки, в графі ПІБ вказано прізвище: ОСОБА_8 , стать: чоловіча, дата народження: 13.07.1973, місця проживання хворого: Полтавська 81-95, т. НОМЕР_1 . Зі зворотної сторони в графі діагноз: з/перелом надколінника справа без зміщення (а.к.п.34, 35);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.09.2021 з фото таблицею до нього, за участю понятих, в ході якого потерпілий ОСОБА_8 розповів про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень, які мали місце 06.08.2021 за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 (а.к.п.37-38);

- протоколом огляду предметів від 13.09.2021, в ході якого в приміщенні службового кабінету № 402 Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області було оглянуто чотири рентген знімки потерпілого ОСОБА_8 та довідками до них (а.к.п.41-43);

- висновком судово-медичної експертизи №693 від 30.09.2021, згідно якого у ОСОБА_8 мались тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо суглобового поперечного перелому надколінника; перелому міжвиросткового підвищення стегнової кістки.

Дані тілесні ушкодження утворились від травматичної дії тупого предмету, індивідуальні властивості якого (яких) в медичній документації не описані, могли утворитись в строк, вказаний в постанові та мають ознаки середнього степеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я, строком понад 21 добу, згідно «Правил» судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Дані тілесні ушкодження могли утворитись при самих різноманітних обставинах, в тому числі і не виключається можливість утворення при падінні з положення стоячи на площину.

Механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 при проведенні судово - медичної експертизи не суперечить механізму, на який вказав потерпілий ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.09.2021 (а.к.п.45-46);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.09.2021, з фото таблицею до нього, за участю понятих, в ході якого свідок ОСОБА_19 розповіла про події, що сталися 06.08.2023 в квартирі АДРЕСА_2 та про механізм нанесення ОСОБА_9 удару по правому коліну ОСОБА_8 , від якого останній крикнув (а.к.п.47-51);

- висновком судово-медичної експертизи №707/693 від 28.09.2021, згідно якого з наданої медичної документації у ОСОБА_8 мались тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо суглобового поперечного перелому надколінника; перелому міжвиросткового підвищення стегнової кістки.

Механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 при проведенні судово - медичної експертизи не суперечить механізму, на який вказав свідок ОСОБА_19 в протоколі проведення слідчого експерименту від 28.09.2021 (а.к.п.52-53).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за, що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Доводи викладені в апеляційній скарзі захисника з приводу того, що суд при розгляді справи не надав належну оцінку доказам по справі, розглянув кримінальне провадження не повно, однобічно, в діях ОСОБА_9 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, докази його вини відсутні, є необґрунтованими та безпідставними.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону, розглянув кримінальне провадження повно, всебічно та неупереджено. Порушень вимог закону при цьому не допустив. Надав всім зібраним доказам належну правову оцінку.

Суд першої інстанції дослідивши зібрані по кримінальному провадженню докази дійшов правильного висновку у вироку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами, які є належними та допустимими взаємоузгоджуються між собою та повністю підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції при оцінці позиції обвинуваченого стосовно того, що останній не наносив удари потерпілому правильно розцінив її як спосіб його захисту та намагання уникнути відповідальності за скоєне протиправне діяння. Та дійшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів, а саме те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції як свідок була допитана ОСОБА_12 , яка показала, що має цивільний шлюб з обвинуваченим. Так, на початку серпня 6 або 8 числа 2021 року приблизно о 19:00 год. вона разом з ОСОБА_13 була вдома в їхній кімнаті. ОСОБА_14 в нетверезому стані зайшов до них в кімнату. У її чоловіка та ОСОБА_11 виник конфлікт. Показання свідка в цій частині підтверджують виникнення сварки між братами в час та місці встановленого органом досудового розслідування, а саме 06.08.2021 близько 19:00 години за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_13 не наносив ОСОБА_11 ударів і вважає, що коли ОСОБА_14 бив ОСОБА_13 , то він впав коліном на підлогу з дивану, тому і отримав перелом. При цьому, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги показання даного свідка ОСОБА_12 в цій частині, оскільки остання є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_9 та може бути безпосередньо зацікавленою в наданні пояснень на користь свого чоловіка. При цьому показання свідка ОСОБА_12 та показання обвинуваченого ОСОБА_9 , який вказував на те, що він не наносив тілесні ушкодження потерпілому спростовуються протоколом проведення слідчого експерименту від 28.09.2021 за участю свідка ОСОБА_19 , які узгоджуються з висновком судово - медичної експертизи №707/693 від 28.09.2021, та показами потерпілого ОСОБА_8 , які повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №693 від 30.09.2021.

Крім того дані доводи повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , та слідчим експериментом проведеним з матір`ю обвинуваченого та потерпілого, в ході якого свідок ОСОБА_19 розповіла про події, що сталися 06.08.2023 в квартирі АДРЕСА_2 та про механізм нанесення ОСОБА_9 удару по правому коліну ОСОБА_8 , від якого останній крикнув, та іншими вищевказаними зібраними по справі доказами, які повністю підтверджують вину обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Таким чином, встановлено достатність та взаємозв`язок беззаперечних доказів, які вказують на наявність причино - наслідкового зв`язку між умисними протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 , який на фоні раніше виниклих неприязних відносин з побутових причин наніс два удари ногою, взутою в домашнє взуття в область правого надколінника ОСОБА_8 та наслідками у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження у потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких злочинів, особу винного, який перебуває в цивільному шлюбі, не має утриманців, раніше не судимий.

Згідно довідки КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер КОР» ОСОБА_9 знаходиться на диспансерному обліку внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності з 2017 року.

Згідно довідки «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» психоневрологічне диспансерне відділення ОСОБА_9 на диспансерному обліку не перебуває, за медичною довідкою не звертався.

Згідно висновку судово - психіатричного експерта №64 від 23.12.2022 ОСОБА_9 в момент скоєння правопорушення виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів, в режимі підтримуючої терапії (згідно МКХ-10, F-11.22), проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. Тому у відношенні інкримінуємого йому діяння слід вважати осудним. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. Застосування заходів медичного характеру не потребує.

Також суд правильно врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання.

При цьому правильно врахував, що потерпілий має стійкі соціальні зв`язки, потерпілим цивільного позову не заявлено і він не наполягав на реальному відбуті покарання обвинуваченим та обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням положень ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, та дійшов правильного висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування чи зміни по суті правильного винесеного судом рішення або направлення справи на новий судовий розгляд, колегією суддів не встановлено. Підстави для скасування вироку та закриття провадження по справі відсутні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та мотивованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_9 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)