УХВАЛА

Іменем України

12 червня 2024 року справа № 542/1118/24

провадження № 1-кс/542/158/24

Слідчий суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою представника заявниці ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчої,

в с т а н о в и в:

В провадження слідчого судді надійшла скарга представника заявниці ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчої.

Скарга мотивована тим, що в травні 2023 року потерпіла ОСОБА_2 звернулась в правоохоронні органи із заявою про відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України за шахрайське заволодіння автомобілем потерпілої ВАЗ 2110 д.н.з. НОМЕР_1 . Така заява була проігнорована правоохоронними органами і лише після її звернення до суду, за ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.05.2024 було зобов`язано правоохоронні органи внести відомості до ЄРДР.

Зазначила, що 27.05.2023 було відкрито кримінальну справу, ЄРДР № 0001607 за ч. 2 ст. 190 КК України. Пізніше, 16.08.2023 було змінено підслідність даного кримінального провадження і направлено справу до СВ ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області, де справа потрапила у провадження до слідчої ОСОБА_5 . З моменту відкриття провадження і до сьогоднішнього дня кожний крок слідчої здійснюється лише через неодноразові клопотання потерпілої, скарги потерпілої до прокуратури та постанов від прокуратури з тими чи іншими вказівками для проведення слідчих дій.

Так, 03.10.2023 потерпілою було заявлено клопотання про встановлення місця знаходження автомобіля шляхом оголошення його в розшук, вилучення даного авто разом з техпаспортом на нього, проведення товарознавчої експертизи, визнання даного авто речовим доказом. Вказала, що з жовтня місяця 2023 року всі ці дії розтяглись на півроку. Спочатку слідча у своїй постанові від 05.10.2023 відмовила в частковому задоволенні даного клопотання, хоча на жовтень місяць вже було відомо, де знаходиться автомобіль і нібито дане авто було виявлено за адресою якогось ОСОБА_6 , який за словами слідчої є добросовісним набувачем. Зауважила, що ОСОБА_6 не є добросовісним набувачем. Перебування авто на території його домоволодіння було незаконним. Відмова слідчої була необгрунтована. Жодних правовстановлюючих документів ОСОБА_6 не надав. А слідча і не перевіряла дану інформацію. Потерпіла ОСОБА_2 надала до матеріалів справи копії документів, які підтверджують її право власності на дане авто. Але слідча не вчиняла жодних дій, щоб даний автомобіль вилучити, ініціювати накладення на нього арешту тощо.

Зазначила, що слідча ОСОБА_5 ігнорувала вказівки Решетилівської окружної прокуратури від 29.09.2023, де було вказано їй визнати даний автомобіль речовим доказом і накласти на авто арешт.

І лише 13.10.2023 слідча своєю постановою оголосила ВАС 2110 д.н.з. НОМЕР_1 в розшук. При цьому, знаючи, що це авто перебуває у домоволодінні ОСОБА_6 , і продовжує не вчиняти жодних слідчих дій відповідно до клопотання потерпілої чи вказівок прокурора від 29.09.2023. Потерпіла разом з сином були вимушені самостійно домогтись повернути авто. Неодноразово телефонували на 102 де їх виклики ігнорувались. Лише 21.03.2024 великими зусиллями потерпілій разом з її сином вдалось викликати поліцію на місце знаходження даного авто, де слідча оперативна група нарешті вилучила це майно і направила на штрафмайданчик. А 26.03.2024 за ухвалою суду даний автомобіль ВАЗ 2110 д.н.з. НОМЕР_1 було арештовано і передано на відповідальне зберігання потерпілій. В той же час авто не було оглянуто, так як салон був закритий. А слідча вилучила ключі і техпаспорт на авто у ОСОБА_6 лише 18.04.2024. Як виявилось лише при відкритті, дане авто було пошкоджене зсередини і було викрадено речі з нього.

Вказала, що потерпіла знов звернулась до слідчої із заявою про відкриття кримінального провадження по факту викрадених речей. Знову ігнорування. І знову відкриття кримінального провадження лише після ухвали суду від 08.05.2024 про бездіяльність слідчої. Повертаючись до вказівок Решетилівської окружної прокуратури від 29.09.2024, по яким слідча двічі робила доручення про проведення слідчих дій від 16.01.2024 та від 11.04.2024, але так і залишаються не виконаними:

Проведення впізнання ОСОБА_2 серед якого вказати фото ОСОБА_4 .

Оскільки в показаннях потерпілої ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є розбіжності щодо факту передачі належного потерпілій автомобіля ВАС 2110 в с. Мала Перещепина ОСОБА_4 , провести з ними одночасний допит , в ході якого усунути розбіжності.

У своїх показах свідок ОСОБА_7 повідомив що позичив у матері 2000 доларів США на покупку авто, який запропонував ОСОБА_4 . ОСОБА_2 про це не згадувала. Щодо цих обставин необхідно допитати ОСОБА_2 .

Провести одночасний допит ОСОБА_4 і ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , оскільки нібито ОСОБА_4 продав автомобіль ВАЗ 2110 ОСОБА_6 .

Провести одночасний допит ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , щодо нібито існуючої довіреності на дане авто.

Повторно допитати ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на визначення обставин, при яких потерпіла передала ОСОБА_4 документи на авто.?

Вказала, що також слідчою було безпідставно відмовлено і до сих пір не реалізовано клопотання потерпілої від 20.06.2023 про залучення до матеріалів справи характеризуючих документів на ОСОБА_4 , а саме: два вироки по його обвинуваченню а також 5 цивільних справ, де ОСОБА_4 виступає відповідачем по боргам за розписками на великі суми коштів, які він позичав і не віддавав. Та витребувати характеристику на ОСОБА_4 в с. Селещина.

Зазначила, що так як хід слідства не рухається вже майже рік, а дії, які були зазначені у вказівках Решетилівської окружної прокуратури від 29.09.2023 були виконані лише частково, потерпіла звернулась в Полтавську обласну прокуратуру на бездіяльність слідчої ОСОБА_5 де, в тому числі, просила провести ті дії, які вже раніше прокуратура зобов`язала слідчу провести (повторні допити свідків, потерпілої, так і не проведені впізнання потерпілою), так і наступні, а саме:

Долучити до матеріалів справи медичні документи потерпілої, яка є похилого віку, майже лежачою, і що затягування даного слідства виглядає як катування для неї і вона потерпає від моральних страждань.

Встановити осіб, які експлуатували її автомобіль і довели його до майже знищення, і на яких підставах він опинився у домоволодінні ОСОБА_6 , хоча документи на авто у потерпілої виманив ОСОБА_4 і чи не задіяний ОСОБА_6 у зговорі з ОСОБА_4 .

Повідомити ОСОБА_4 про підозру у вчиненні протиправних дій за ч. 2 ст. 190 КК України.

Зазначила також, що Полтавською окружною прокуратурою на дану скаргу ОСОБА_2 було відреаговано і направлено до слідчої ОСОБА_5 вказівки від 02.05.2024, а саме про:

Впізнання за фотознімками потерпілою ОСОБА_2 з пред`явленням фото ОСОБА_4 .

Визначити вартість авто до його викрадення.

Додатково опитати потерпілу ОСОБА_2 стосовно факту передачі авто ОСОБА_4 та стану авто на момент придбання з доданими доказами.

В своїй заяві просила визнати бездіяльністю дії слідчої СВ ВП № 3 Полтавського РУП ГУ НП у Полтавській області ОСОБА_5 та зобов`язати вчинити всі дії, які її зобов`язала Полтавська обласна прокуратура та Решетилівська окружна прокуратура, і в тому числі за клопотаннями потерпілої.

Слідча суддя, вивчивши зміст скарги та додані до неї документи приходить до наступних висновків. За змістом положень пункту 18 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Так, судовий контроль як вид юрисдикційної діяльності суду (судді), має здійснюватися не інакше як на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені кримінальним процесуальним законодавством України.

Слідчий суддя (суд), здійснюючи свої повноваження під час кримінального провадження, зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог законодавства та сприяти реалізації засад кримінального провадження.

Зазначене в повній мірі відповідає положенням частини 1 та 2 статті 1, а також положенням Глави 2 Розділу І Кримінального процесуального кодексу України. Згідно з частиною 3 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слід зазначити, що залежно від змісту і характеру питань, вирішення яких віднесено процесуальним законом до повноважень слідчого судді щодо здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, належить, зокрема, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування або прокурора під час досудового розслідування (Глава 26 Розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України).

Порядок звернення до суду, слідчого судді за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України. Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У рішенні у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Згідно з положеннями статті 24 КПК України, які узгоджуються з приписами статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, як убачається із приписів статті 22 КПК України, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначені частиною першою статті 303 КПК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 1 статті 304 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Частинами 3, 5, 7 ст. 115 КПК України передбачено, що при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. При обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Слідчим суддею встановлено, що оскаржуючи бездіяльність слідчої заявниця у своїй скарзі посилалась на те, що слідчою безпідставно не було реалізовано її клопотання від 20.06.2023 та не виконано/частково виконано вказівки прокурора від 02.05.2024 та від 29.09.2023.

Разом з тим, надаючи оцінку таким доводам слідчий суддя враховує, що відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотань повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотаня виноситься постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

З наведеного слідує, що 10-ти денний строк для оскарження бездіяльності щодо нерозгляду клопотання від 20.06.2023 починається з наступного дня після спливу трьох днів з моменту його подання, тобто, останнім днем на оскарження такої бездіяльності було 03.07.2023.

Між тим, заявниця звернулась до суду зі скаргою тільки 11.06.2024, тобто з пропуском встановленого законом строку.

З аналогічних підстав слідчий суддя доходить висновку й про те, що заявницею пропущено строк на оскарження бездіяльності слідчої щодо невиконання/часткового виконання нею вказівок прокурора від 02.05.2024 та від 29.09.2023.

При цьому, слідчий суддя враховує, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Разом з тим, заявниця у своїй скарзі не зазначила, чи визначав прокурор у своїх вказівках строк їх виконання та який саме.

Водночас, враховуючи, що судове рішення не може грунтуватися на припущеннях, в цей же час зі змісту скарги вбачається, що такі вказівки були надані прокурором 02.05.2024 та 29.09.2023, що свідчить про те, що станом на день подання скарги- 11.06.2024, 10-денний строк на оскарження бездіяльності слідчої щодо їх невиконання чи часткового невиконання, сплив.

Між тим, зміст скарги та додані до неї документи не містять жодних відомостей, які б спростовували зазначений висновок суду.

При цьому, заявниця не заявила клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність. Водночас, скаржниця не зазначає обставин, які унеможливлювали звернення до суду зі скаргою у строк, визначений законом.

Крім того, заявниця у скарзі не навела жодних мотивів в обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення зі скаргою, отже, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального процесу, передбачених ст. 7 КПК України, та наведених вище положень ст. 304 КПК України, у слідчого судді відсутні повноваження для вирішення питання про поновлення строку без наявності відповідного клопотання та без встановлення поважності причин пропуску строку звернення зі скаргою.

Так, згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 09.11.2012, № 1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» у випадку пропуску строку, встановленого для подання скарги, скарга повертається особі, якщо при її поданні особа не порушила питання про поновлення цього строку. Слідчий суддя, за наявності відповідної заяви, може поновити строк, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо). Підставою для поновлення строків також може бути визнано й об`єктивні причини, внаслідок яких особа не змогла вчасно реалізувати своє право на подання скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

За таких обставин слідчий суддя, відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України прийшов до висновку про повернення скарги, як такої, що подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України та з огляду на відсутність заяви про його поновлення.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження до слідчого судді бездіяльності органу досудового розслідування має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає особі, яка має право на оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Слідчий суддя звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому особа, яка бажає подати скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на оскарження бездіяльності органу досудового розслідування, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини. Разом з тим, зміст скарги та додані до неї матеріали не містять жодних доводів на підтвердження обставин, які об`єктивно перешкоджали заявниці реалізувати своє право на звернення зі скаргою в межах визначеного процесуального строку.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя прийшов до висновку про повернення скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст. 303, 304, 309, КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу представника заявниці ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого - повернути особі, яка подала скаргу.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1