ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представників третіх осіб, щодо майна

яких вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року клопотання старшого слідчого ВП №5 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 задоволено частково та в рамках кримінального провадження №0000480 від 01.04.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України Кримінального кодексу України (далі- КК) накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлю кафе, розташовану за адресою: вул. Набережна Перемоги, 65Д у м.Дніпро, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, із забороною відчуження та розпорядження будівлею кафе, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101, а також забороною органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записів про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме: будівлі кафе, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101.

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обгрунтування зазначає, що всупереч ст.ст.94, 132, 173 КПК України (далі-КПК) слідчим суддею не перевірялося існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатності доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав вважати, що вказане у клопотанні майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК.

Крім того вказує, що на даний час нерухоме майно, щодо якого слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту, вважається незавершеним будівництвом із готовністю у 6 % та має належати ОСОБА_11 . Проте, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вказане нерухоме майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Разом з тим звертає увагу, що в матеріалах справи наявні судові рішення, зокрема, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2021 року у справі №201/11405/20, яким задоволено позов ОСОБА_8 та постанова Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі №201/11405/20, згідно з якими визнано недійсним договір дарування будівлі кафе, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та скасовано державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речовим на нерухоме майно будівлю кафе у будинку літ. А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 530, 5 км/м, основна площа 428, 5 км/м, допоміжна площа 102,0 км/м, за ОСОБА_12 .

Також в матеріалах справи є рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2023 року у справі №201/8917/21, яким частково задоволено заяву Дніпровської міської ради та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_11 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 101 (будівлю кафе у будинку літ. А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ), а також відмовлено у визнанні даного кафе як самочинного та його знесенні з підстав того, що будівля є незавершеним будівництвом, будувалася на законних підставах, а право власності на будівлю із готовністю у 6 % було зареєстровано за ОСОБА_11 відповідно до вимог чинного законодавства.

Проте, слідчий суддя під час ухвалення оскаржуваного рішення не звернув уваги на дані факти, установлені судами, та прийшов до помилкових висновків у необхідності арешту майна з метою запобігання несприятливим наслідкам щодо неправомірного вибуття майна з власності особи, яка вже тривалий час до вирішення питання про арешт майна не була власником майна, на яке накладено арешт.

Водночас вказує, що ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди злочину містить арештоване майно, а також яким чином вказане майно могло бути використано як знаряддя вчинення злочину, тобто не доведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.

Поміж іншого, зауважує, що слідчий суддя застосовуючи окремий захід забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записів про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень не звернув уваги на ту обставину, що не всі реєстраційні дії направлені на відчуження або розпорядження майном, і таким забезпечувальним заходом слідчий суддя наражає на порушення вимог діючого законодавства, у тому числі вимог Конституції України.

Таким чином, через наявну заборону будь-яких реєстраційних дій апелянт, як адвокат ОСОБА_8 , станом на 10.01.2024 року не зміг та на даний час не може провести державну реєстрацію на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2021 року, з урахуванням постанови Верховного Суду від 14.12.2012 року у справі №201/11405/20, що не пов`язано із відчуженням та розпорядженням нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвокат ОСОБА_6 просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що розгляд клопотання проходив без участі ОСОБА_8 та її представника, до цього часу текст оскаржуваної ухвали не оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а про наявність оскаржуваного рішення йому стало відомо 18.01.2024 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Тому, на переконання адвоката ОСОБА_6 , вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення слідчого судді.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники процесу не з`явилися, прокурор ОСОБА_10 подав заяву про розгляд справи без його участі, представник потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_13 подала заяву, в якій просила повернути апеляційну скаргу заявнику та закрити провадження у справі, від інших осіб повідомлень про причини неявки до суду не надійшло, але їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представників третіх осіб адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання слідчого про арешт майна та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 07 листопада 2023 року без участі учасників судового процесу (а.с.57-59).

У свою чергу матеріали справи не містять підтвердження тому, що представнику третьої особи, щодо майно якої вирішується питання про арешт - адвокату ОСОБА_6 надсилалася та ним отримана копія рішення слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року.

Разом з тим, як стверджує апелянт і про це свідчать матеріали справи, про існування оскаржуваного рішення він дізнався 18 січня 2024 року після ознайомлення з матеріалами справи (а.с.68).

За таких обставин, враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведену правову позицію Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк, відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК, слід поновити.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлю кафе, розташовану за адресою: вул. Набережна Перемоги, 65Д у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, слідчий суддя посилався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вказане у клопотанні нерухоме майно має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК, а тому для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою збереження речового доказу, а також запобігання неправомірного вибуття майна із власності, його умисного знищення чи пошкодження, є необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно.

З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000480 від 01.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК (а.с. 4).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2023 року частково задоволено скаргу ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 . Огли на бездіяльність слідчого, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та зобов`язано уповноважену особу ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 . Огли від 03.03.2023 року про вчинення кримінального правопорушення (а.с.9-10).

19.09.2023 до старшого слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , в порядку 220 КПК, надійшло клопотання від ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 про визнання будівлі кафе за адресою: АДРЕСА_1 речовим доказом в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000480 від 01.04.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК та вжиття заходів по накладенню арешту шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження нерухомим майном, а також заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію, перереєстрацію права власності, внесення змін, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії, передбачені чинним законодавством), з метою збереження речових доказів (а.с.53).

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про визнання речових доказів від 03.11.2023 року будівлю кафе, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000480 (а.с.8).

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2023 (справа №201/8917/21) частково задоволено позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Огли про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести будівлю самочинного будівництва, припинення права власності, треті особи державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_14 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_11 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 101, що внесений рішенням державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровської області ОСОБА_14 від 08.09.2017 №36970799 (номер запису про право власності 22227912) та відмовлено у задоволенні вимог про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_12 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером:101, що внесений рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 від 24.10.2017Р №37724445 (номер запису про право власності 22973266) (а.с.47-51).

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2022 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2022 року скасовано та залишено в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування будівлі кафе, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:149:0038, укладеного 24 жовтня 2017 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності змінено та скасовано державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будівлю кафе у будинку літ.А-1, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 530,5 кв.м, основна площа 428,5 кв.м, допоміжна площа 102,0 кв.м, за ОСОБА_12 (а.с.100-116).

Із змісту клопотання слідчого про арешт майна від 07 листопада 2023 року (а.с.1-3) вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, оскільки він відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК, є знаряддям кримінального правопорушення та об`єктом злочинного посягання, а тому з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення повного, всебічного та своєчасного досудового розслідування у кримінальному провадженні є необхідність у накладенні арешту на вказане майно. Крім того, слідчим зазначено, що не передбачення заборони для особи, у володінні якої перебувало майно, розпоряджатися будь-яким чином та використовувати його, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна не є знаряддям вчинення злочину та не відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК, суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, та як такі, що суперечать матеріалам провадження.

Таким чином за наведених в оскаржуваній ухвалі обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність правових підстав, визначених п.1 ч.2 ст.170 КПК, для накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлю кафе, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, оскільки воно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку щодо накладення арешту на об`єкт нерухомого майна з позбавленням прав на відчуження та розпорядження ним, а також заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нього.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчим суддею дотримано усіх вимог статей 132, 170, 172-173 КПК, належним чином перевірено та встановлено наявність обставин для арешту майна. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, як підстава для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що власникам або володільцям майна слід врахувати положення абз.2 ч.1 ст.174 КПК, згідно до якого арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З наведеної норми вбачається, що закон не обмежує можливість накладення арешту виключно на майно особи, яка б мала певний статус в кримінальному провадженні (підозрюваний, обвинувачений, засуджений). Окрім того, на даний час органом досудового розслідування проводяться необхідні слідчі дії для визначення осіб причетних до скоєння кримінального правопорушення.

За таких обставин зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, за яких адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року про арешт майна, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.117 та ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4