справа № 462/4669/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000299 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 15.03.2023 року вироком Залізничного районного суду м.Львова за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

встановив:

ОСОБА_2 , будучи засудженим 15.03.2023 року Залізничним районним судом м.Львова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., який ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 року замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Так, 05.02.2024 року ОСОБА_2 з`явився за викликом до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області (за адресою: м.Львів, вул.Генерала Чупринки, 71), де належним чином був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також письмово попереджений про наслідки за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі ч.2 ст.389 КК України, та того ж дня отримав направлення щодо необхідності прибути 06.02.2024 року для відбування покарання в ЛКП «Сигнівка» (за адресою: м.Львів вул. Сяйво, 21).

06.02.2024 року ОСОБА_2 з`явився в ЛКП «Сяйво» та був ознайомлений з наказом ЛКП «Сяйво» №16-к від 06.02.2024 року, яким його прийнято з 06.02.2024 року на відбування 240 годин громадських робіт, без зарахування до штату підприємства, з яким він ознайомився під розпис, та цього ж дня складено графік відбування громадських робіт по чотири години на день.

Згідно табелю виходу на роботу в ЛКП «Сяйво» та кількості відпрацьованих годин громадських робіт засудженим ОСОБА_2 за лютий 2024 року: кількість годин за графіком становить - 72 години, кількість з них відбутих - 48 годин.

Так, маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт ОСОБА_2 без поважних причин не з`являвся в ЛКП «Сяйво» 19.02.2024 року, 20.02.2024 року, 22.02.2024 року, 23.02.2024 року, 27.02.2024 року та 29.02.2024 року для відбування вказаного покарання, чим умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

14.03.2024 року ОСОБА_2 з`явився за викликом до Залізничного РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області, де в нього було відібране письмове пояснення та винесено письмове попередження про наслідки за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі ч.2 ст.389 КК України.

Згідно табелю виходу на роботу в ЛКП «Сяйво» та кількості відпрацьованих годин громадських робіт засудженим ОСОБА_2 за березень 2024 року: кількість годин за графіком становить - 84 години, кількість з них відбутих -16 годин.

Будучи попереджений про наслідки за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт ОСОБА_2 , без поважних на те причини не з`явився в ЛКП «Сяйво» 01.03.2024 року, 14.03.2024 року, 19.03.2024 року, 22.03.2024 року, 25.03.2024 року, 26.03.2024 року, 27.03.2024 року, 28.03.2024 року, та не відпрацював громадських робіт, чим умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

22.04.2024 року ОСОБА_2 з`явився за викликом до Залізничного РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області, де в нього було відібране письмове пояснення та попереджено про наслідки за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі ч.2 ст.389 КК України.

Згідно табелю виходу на роботу в ЛКП «Сяйво» та кількості відпрацьованих годин громадських робіт засудженим ОСОБА_2 за квітень 2024 року: кількість годин за графіком становить - 84 години, кількість з них відбутих -8 годин.

При цьому маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт ОСОБА_2 у подальшому без поважних на те причин не з`являвся 02.04.2024 року, 03.04.2024 року, 04.04.2024 року, 05.04.2024 року, 08.04.2024 року, 09.04.2024 року, 10.04.2024 року, 11.04.2024 року, 12.04.2024 року, 15.04.2024 року, 16.04.2024 року, 17.04.2024 року, 18.04.2024 року, 19.04.2024 року, 22.04.2024 року, 23.04.2024 року, 24.04.2024 року, 26.04.2024 року, 29.04.2024 року в ЛКП «Сяйво» та не відпрацював громадських робіт, чим умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_2 ухилився від відбування 168 годин громадських робіт за вироком Залізничним районним судом м.Львова від 15.03.2023 року.

Прокурор звернулася до суду зі клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта долучено заяву щодо визнання своєї винуватості, згідно якої обвинувачений ОСОБА_2 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та погодився на розгляд обвинувального акта в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без виклику учасників судового провадження.

На підставі ст.302, 381, 382 КПК України суд здійснює розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дійшов переконання, що вина ОСОБА_2 доведена повністю, його дії стороною обвинувачення кваліфіковано вірно за ч.2 ст.389 КК України, так як обвинувачений, будучи засудженим, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_2 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, вчиненим умисно; особу винного, який раніше судимий (т.1 а.с.100), ухилявся від відбування призначеного покарання, не відбувши покарання за попереднім вироком, вчинив нове кримінальне правопорушення, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.1, а.с.102, 104), негативних характеризуючих даних з місця проживання відносно нього не встановлено (т.1, а.с.106).

Слід зазначити, що нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України вчинене ОСОБА_2 в період з 19.02.2024 року по 29.04.2024 року, тобто у період невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 15.03.2023 року у виді штрафу, яке ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 року було замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Зазначене підтверджує, що покарання призначене обвинуваченому за попереднім вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2023 року у виді штрафу, яке ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 16.11.2023 року було замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт, не досягло своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_2 та запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Частина 1 ст.71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 15.03.2023 року ОСОБА_2 засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, який ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 року замінено на 240 годин громадських робіт, але покарання відбув частково, а саме відбув 72 години. Отже, невідбутий строк покарання становить 168 годин громадських робіт, що відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України із розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, відповідає 21 дню обмеження волі.

Враховуючи викладене, остаточне покарання ОСОБА_2 слід призначити відповідно до ст.71, 72 КК України шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід та інші заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися, цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.368-371, 373, 374, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 15.03.2023 року та відповідно до ч.1 ст.72 КК України остаточно призначити ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 21 (двадцять один) день.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1