Номер провадження: 11-сс/813/605/24
Справа № 497/2895/23 1-кс/497/193/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 18.03.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000135 від 10.12.2023 року,

установив

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000135 від 10.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор Болградської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт майна.

Апелянт посилаються на те, що ухвала слідчого судді про відмову у накладенні арешту є незаконною та необґрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, шо фактично слідчий суддя повністю дослідивши під час розгляду клопотання матеріали кримінального провадження та зібрані докази, оголосив їх зміст стороні захисту та вже прийняв остаточне рішення у даному кримінальному провадженні, позбавивши орган досудового розслідування єдиного речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідача, прокурора який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін,дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивуючи прийняте рішення про відмову в накладенні арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що на час розгляду клопотання, органом дізнання не здобуто належних, допустимих, достатніх доказів, які б підтвердили або спростували що тимчасове посвідчення та довідка на ім`я ОСОБА_8 є недійсними. За час досудового розслідування (понад три місяці) сектор дізнання спромігся зробити лише три запити, які на момент розгляду клопотання залишились без відповіді, будь-яких інших слідчих (розшукових) дій чи заходів проведено не було. Жодних експертних досліджень призначено не було. Процесуальним керівником у даному провадженні не надавалися письмові доручення з приводу проведення тих чи інших процесуальних дій з метою підтвердження чи спростування дійсності вилучених документів.

Тому, з огляду на вказані обставини слідчий суддя переконаний, що відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора та вжиття заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Разом з тим, на думку колегії суддів, такий висновок слідчого судді про відмову в накладенні арешту на майно не відповідає нормам КПК України, зокрема положенням ст.ст.167, 170 КПК України, більш того, надаючи оцінку діям органу досудового розслідування під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, вийшов за межі клопотання та своєї компетенції, адже вирішуючи клопотання про накладення арешту на майно, керувався не Главою 17, ст.ст. 170-175 КПК, а ст. 303 ч.1 п.9-1 КПК, в той час коли перед слідчим суддею для вирішення, ці питання не ставились.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № № 0000135 від 10.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

З обставин викладених у клопотанні вбачається, що 09.12.2023 до чергової частини Болградського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 09.12.2023 в міжнародному пункті пропуску «Нові Трояни» на виїзді з України громадянин України ОСОБА_8 надав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку військово-лікарської комісії, що містять ознаки підробки.

При виїзді на місце події слідчо-оперативної групи в ході проведеного 09.12.2023 року огляду місця події виявлено та вилучено: довідку військово-лікарської комісії за № 2/0968 від 07.06.2023, яка видана на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , яке видано 07.06.2023 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які упаковано у сейф - пакет Національної поліції України ВУМ 2009972.

Постановою начальника СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 10.12.2023 року вилучені в ході огляду місця події документи визнані речовими доказами.

Метою накладення арешту на тимчасове посвідчення та довідку прокурор визначив необхідність проведення експертизи, а його завданням необхідність збереження речових доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд враховує, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження триває, проводяться відповідні слідчі дії.

На переконання апеляційного суду, є достатньо підстав вважати, що вилучені документи, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні можуть бути предметом злочину та мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи.

В той же час, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Колегією суддів встановлено, що прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке мотивоване тим, що вилучене в ході проведеного огляду місця події майно, в рамках кримінального провадження №0000135 від 10.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.158 КК України, має важливе доказове значення та в разі не накладення арешту на це майно, існують достатні підстави вважати, що це майно, яке є предметом та знаряддям кримінального правопорушення, може бути приховано, пошкоджено, знищено чи відчужено, що перешкоджатиме кримінальному провадженню.

На думку колегії суддів, для ефективного розслідування даного кримінального провадження, орган досудового розслідування на даній стадії досудового слідства, з урахуванням того, що вилучене майно, яке перелічене в клопотанні слідчого, може бути безпосереднім предметом та знаряддям злочину, передбаченого ч.4 ст.158 КК України, має потребу у збереженні майна в цілях забезпечення кримінального провадження та здійснення інших процесуальних дій.

При цьому апеляційний суд виходить з вимог ч.1, п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до яких, арешт майна допускається для збереження речових доказів.

Постановою начальника СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 10.12.2023 року вилучені в ході огляду місця події документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Апеляційним судом встановлено, що згідно листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , відповідно до якого довідка військово-лікарської комісії за № 2/0968 від 07.06.2023; та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , від 07.06.2023 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не видавались. Згідно даних інформаційно-аналітичної системи «Оберіг» громадянин ОСОБА_8 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, довідка військово-лікарської комісії за № 2/0968 від 07.06.2023; та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , від 07.06.2023 на ім`я ОСОБА_8 , мають ключове значення у цьому кримінальному провадженні, адже на ці документи зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відмова слідчого судді у накладенні арешту на зазначені документи, може призвести до знищення, пошкодження, псування, зникнення чи втрати такого майна, що не тільки не забезпечить досягненню завдань кримінального провадження, а взагалі може йому завадити.

Апеляційний суд констатує, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора в накладенні арешту на тимчасове посвідчення та довідку військово-лікарської комісії на ім`я ОСОБА_8 , не врахував вимог закону та конкретних обставин даного кримінального провадження та своєю ухвалою не забезпечив досягнення завдань кримінального судочинства та загальних засад кримінального провадження, передбачених положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України, в зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали апеляційним судом, про задоволення клопотання прокурора.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати оскаржену увалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на майно вилучене 09.12.2023 року в ході огляду місця події: довідку військово-лікарської комісії за № 2/0968 від 07.06.2023, яка видана на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , яке видано 07.06.2023 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ці документи є речовими доказами та мають суттєве значення для кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 18.03.2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000135 від 10.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.158 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на:

- довідку військово-лікарської комісії за № 2/0968 від 07.06.2023, яка видана на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , яке видано 07.06.2023 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4