справа № 462/952/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000011 від 10.01.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з базовою середньою освітою, працюючого на посаді муляра ДОБС у ПрАТ «Львівський холодокомбінат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 07.01.2023 року, близько 16 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , під час раптового виниклого побутового конфлікту, маючи умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, тримаючи обома руками металеву трубу квадратної форми умисно наніс останній один удар по голові, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки голови, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні, після досліджених доказів у справі при наданні пояснень, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, не заперечив фактичні обставини, які викладені у обвинувальному акті.

Мотиви суду, оцінка та висновки.

Крім визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, зокрема:

- витягом з ЄРДР;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення з додатками;

- висновком експерта № 48;

- постановою про визнання речовими доказами, відеоносій, протокол огляду предметів від 20.01.2023 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 відноносієм до нього та фототаблицею;

- протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_8 з відеоносієм до нього та фототаблицею;

- протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_9 з відеоносієм до нього та фототаблицею;

- висновком експерта № 149;

- протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 з фототаблицею, також показами потерпілої, свідків, які допитані безпосередньо у судовому засіданні, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та приведені до присяги зокрема: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 котрі в цілому підтвердили обставини події викладені в обвинувальному акті.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого, сприймає його як позицію обраної лінії захисту та вважає, що винуватість обвинуваченого за встановленими судом обставинами знайшла своє підтвердження під час судового розгляду, підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, суд зазначає, що за змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд вказує, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується обсягом досліджених у судовому засіданні доказів, які підтверджують вину обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів, оскільки доведена поза розумним сумнівом.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд визнає їх належними і допустимими доказами, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Отже при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, зокрема: відповідно до характеристики Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Широка 98», вбачається, що останній за період проживання скарг та нарікань від сусідів та правління ОСББ не надходило, громадський порядок та правила проживання останній не порушував, окрім цього, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері та не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансерах, також те, що останній визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Залізничного районного суду м. Львова № 462/602/23 від 31.01.2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції статті обвинувачення.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку:

Щодо процесуальних витрат (витрати на правову допомогу).

Уповноважений представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 04.01.2024 року (вх. № 197), подав клопотання про стягнення процесуальних витрат (витрат на правову допомогу) у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, до якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Вирішуючи питання процесуальних витрат представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката - ОСОБА_6 суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 124 КПК України визначається, що уразі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Таким чином суд вважає, що процесуальні витрати, підлягають задоволенню у повному обсязі, враховуючи те, що обвинувачений не заперечив щодо їх сплати, а вина обвинуваченого доведена, представником потерпілого долучені усі необхідні документи, що підтверджують витрати з боку потерпілого.

Щодо заявленого цивільного позову.

У кримінальному провадженні представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом - ОСОБА_12 , 29.03.2023 року (вх. № 6143) подано цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення з ОСОБА_4 у сумі 20 000 грн. 00 коп.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи питання цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката - ОСОБА_12 , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1164 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином суд вважає, що цивільний позов, щодо моральних збитків підлягає задоволенню у повному обсязі, враховуючи те, що обвинувачений визнав цивільний позов, вина обвинуваченого доведена, представником потерпілого долучені усі необхідні документи, що підтверджують обставини з боку потерпілого.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді у виді штрафу в розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України покарання призначене вироком Залізничного районного суду м. Львова № 462/602/23 від 31.01.2023 року яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. - вважати виконаним.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката - ОСОБА_12 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 - 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про стягнення процесуальних витрат (витрат на правову допомогу) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 - 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. понесених процесуальних витрат на правову допомогу.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- компакт-диск DVD-R марки «Verbatium» з відеозаписами з портативних відео реєстраторів працівників УПП у Львівській області від 07.01.2023 року (а.с. 49) - залишити у матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок суду складений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 26.02.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: