ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/465/24 Справа № 212/1761/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відео конференції апеляційні скарги прокурора та захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001789 від 11.11.2020 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо: обчислення початку строку відбування покарання; стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 грошових коштів в якості відшкодування за моральну шкоду, що спричинена кримінальним правопорушенням та відшкодування витрат за надання правової допомоги; стягнення з ОСОБА_8 на користь Державного бюджету України судові витрати по кримінальному провадження за проведення експертиз.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що 10.11.2020 року приблизно в 19 годин 30 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому дорожньому покриттю проїзній частини вулиці Ватутіна, з боку кільця 129 кварталу в напрямку вулиці Грибоєдова в Покровському районі міста Кривого Рогу, в темний час доби, швидкість руху керованого ним автомобілю була не меншою ніж 56,9-59,5 кілометрів на годину.

В цей час наблизилася до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та розташованого навпроти зупинки громадського транспорту «Студентська» по вул. Ватутіна в Покровському Районі м. Кривого Рогу, пішохід ОСОБА_10 , яка почала перетинати вказану проїзну частину по цьому нерегульованому пішохідному переході, рухаючись з права на ліво по ходу руху автомобілю «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Водій ОСОБА_8 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу розташованого навпроти зупинки громадського транспорту «Студентська» по вул. Ватутіна в Покровському Районі м. Кривого Рогу повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.9 (б); 18.1 та вимог дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України.

Однак водій ОСОБА_8 діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобілю «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до дозволеної на даній ділянці дороги, а саме 30 кілометрів на годину, зазначену на дорожньому знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, який встановлено завчасно перед нерегульованим пішохідним переходом, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.9 (б); 18.1 та вимог дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;

- «12.9 Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

- «18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека..».

Дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_8 керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з перевищенням дозволеної на даній ділянці швидкості, а саме 30 кілометрів на годину допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 яка перетинала проїзну частину з права на ліво по ходу його руху, по нерегульованому пішохідному переході.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 згідно висновку експерта №95 від 28.02.2023 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісна травма тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, лінійно перелому потиличної кістки зліва з переходом на лямбдоподібний шов та пірамід лівої скроневої кістки, гемотимпануму осередків пірамідки скроневої кістки, розвитком в посттравматичному періоді нейросенсорної приглухуватості, відкритого перелому кісток носу з явищами гемосинусу гайморових пазух та забійною раною спинці носу, забійної рани на шкірі під нижньою губою, множинних саден м`яких тканин голови та обличчя;

закритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків;

відкритих переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, рваної рани в середній третині лівої гомілки, в просвіті якої наявні уламки великогомілкової кістки;

поверхневої забійної рани або глибокого садна на долонній поверхні правої кисті.

За своїм характером виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, згідно п.2.1.3 «б, м», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року.

Між порушенням ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху та настанням наслідків - заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_10 , є прямий причинний зв`язок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Доводи апеляційних скарг:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023 року відносно ОСОБА_8 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок суду 1-ї інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказав, що встановлені в суді обставини, жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння, та відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину. Проте, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, безпідставно призначив ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Звертає увагу, що суд не в повній мірі врахував обставини даного правопорушення, що дорожньо-транспортна пригода мала місце на пішохідному переході, а також те, що обвинувачений частково відшкодував завдану шкоду, а потерпіла просила призначити останньому суворе покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023 року відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, застосувавши при призначенні покарання ст.ст. 75, 76 КК України, призначивши покарання з випробуванням.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказав, що суд 1-ї інстанції помилкового дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 . Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, відноситься до категорії необережних кримінальних правопорушень, а ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності чи іншої юридичної відповідальності не притягувався, має родину. Частково відшкодував збитки, щиро покаявся, вважає, що до ОСОБА_8 вірним було б застосування положень ст. 75 КК України та призначення покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023 року відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного основного покарання. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що обвинувачений не погоджується з вироком суду 1-ї інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, так як даний вид покарання фактично в певній мірі ізолює особу від суспільства, яка зобов`язана призначений вирок строк покарання перебувати у виправному центрі під наглядом.

Звертає увагу, що судом 1-ї інстанції не було належним чином враховано, що обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття; часткове добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; перебування на утриманні обвинуваченого батька, який є інвалідом ІІІ групи, матері, яка має тяжке невиліковне захворювання та вимушена була звільнитися з роботи за станом здоров`я та сестру, яка має ряд тяжких невиліковних захворювань та самостійно виховує дитину без допомоги батька дитини. Зазначені вище обставини вважає такими, що в силу вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні, просив задовольнити її в повному обсязі; заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинуваченого, просив їх залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_8 - скасувати та ухвалити свій вирок в частині призначення покарання, оскільки судом 1-ї інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підтримали в повному обсязі, кожен окремо, просили їх задовольнити, вирок суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, застосувавши при призначенні покарання ст.ст. 75, 76 КК України, призначивши покарання з випробуванням. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просить її відхилити.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора - задоволенню, а вирок суду 1-ї інстанції слід скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених судом 1-ї інстанції, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині прокурор та захисники обвинуваченого не оскаржують.

Доводи апелянтів стосовно необґрунтованого призначення ОСОБА_8 основного покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. 69 КК України колегія суддів вважає слушними, беручи до уваги таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно положень ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

У п.п. 1, 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті й повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.

Так, з вироку суду 1-ї інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, конкретні обставини його вчинення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, виявив щирий жаль з приводу вчиненого та засуджує свої дії, частково добровільно відшкодував потерпілій шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, особу обвинуваченого та думку представника потерпілої особи про розмір та вид покарання.

Вирішуючи питання про застосування правил ст.. 69 КК України та обираючи покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі, тобто більш м`якого виду ніж передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, суд 1-ї інстанції зазначив, що приймаючи таке рішення враховуються обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільне небезпечність своїх дій, щиро покаявся, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутністю обставин, які його обтяжують.

Однак, в супереч приписам ст.. 69 КК України, судом 1-ї інстанції не зроблено висновок про те, що встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідно і не обґрунтувавши такий висновок.

Крім того, на думку колегії суддів при вирішенні питання про застосування ст.. 69 КК України, суд хоча і послався на те, що враховує обставини справи, але фактично не дав їм належної оцінки. Судом встановлено, що наїзд на потерпілу обвинувачений здійснив на пішохідному переході, де в силу п. 18.1 ПДР імперативно зазначено, що водій повинен надати дорогу пішоходу. Тобто, ОСОБА_8 були порушені елементарні і найбільш значимі приписи ПДР.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини ОСОБА_8 , потерпілій спричиненні тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносять до тяжких, за ознаками небезпеки для життя.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені обставини вчинення кримінальн6ого правопорушення вказують на значну суспільну небезпечність.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердив, що на відшкодування спричиненої потерпілій шкоди він виплатив їй 7500 грн в період до 21 серпня 2023 р. і с того часу виплат потерпілій не здійснював. Він же вказав, що свій автомобіль, на якому здійснив наїзд на потерпілу він продав своєму батьку. З врахуванням чого, колегія суддів не вважає достовірним апеляційний довід про те, що батько обвинуваченого знаходиться на утриманні ОСОБА_8 .

Потерпіла в суді 1-ї інстанції наполягала на призначені обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає незаконним та необґрунтованим вирок суду в частині застосування правил ст.. 69 КК України та обранні покарання більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Обставин, які пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегією суддів не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому колегія суддів відповідно до приписів ст..ст. 50, 65 КК України враховує вищезазначені фактичні обставини вчинення злочину, щире каяття ОСОБА_8 , яке виявилось у визнанні вини та частковому відшкодуванні потерпілій спричиненої злочином шкоди, що визнається обставиною, що пом`якшує покарання.

Колегія суддів також враховує і дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімально передбаченій санкцією ч. 2 ст. 286 КК України мірі.

В той же час, колегія суддів не вважає слушними доводи апеляційних скарг захисників про необхідність звільнення в порядку ст.. 75 КК України обвинуваченого від відбування покарання, оскільки, на думку суду, з огляду на тяжкість скоєного, таке звільнення від покарання не буде сприяти реалізації функції кримінального покарання як виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових подібних кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, колегія суддів із врахуванням обставин кримінального правопорушення, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого і додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами.

Колегія суддів відхиляє твердження захисника ОСОБА_7 про те, що суд не зважив на обставини, які знижують ступінь винуватості його підзахисного, а саме перебування на утриманні обвинуваченого батька, який є інвалідом ІІІ групи, матері, яка має тяжке невиліковне захворювання та вимушена була звільнитися з роботи за станом здоров`я та сестру, яка має ряд тяжких невиліковних захворювань та самостійно виховує дитину без допомоги батька дитини, оскільки стороною захисту не надано доказів, що вказані особи перебувають на утриманні ОСОБА_8 .

Таким чином, апеляційні скарги захисників як такі, що не підтверджуються матеріалами провадження, задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржений вирок - скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, із ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404-409, 420 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити, апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_8 , скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня фактичного його затримання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4