Справа № 127/1-210/1996
Провадження № 1-в/127/167/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2024 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання від адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.07.1996 (справа № 1-210/1996) ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі в виправно-трудовій колонії загального режиму з конфіскацією всього особистого майна. Початок відбування терміну покарання визначено рахувати з 16.01.1996.

На підставі повідомлення відділу Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.09.1996, вих. № И-2-Л, яке надійшло до Першої вінницької державної нотаріальної контори 01.10.1996, цією ж нотаріальною конторою 01.10.1996 за реєстровим № 10-195 накладено арешт на все майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 .

Вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 18.05.2000 (№ 1-234/2000), ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна у виправно-трудовій колонії суворого режиму. Строк покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Постановою місцевого суду Староміського району м. Вінниці від 20.11.2000 ОСОБА_5 звільнено від покарання в частині конфіскації всього особистого майна за вироком Староміського райсуду м. Вінниці від 18.05.2000.

01.01.2001 набрав чинності новий КК України (в редакції від 05.04.2001 року), згідно п. 8 розділу 2 прикінцевих та перехідних положень якого не приводиться у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо за даний злочин цим кодексом конфіскація майна і стягнення штрафу не передбачено.

Частиною першою статті 80 КК визначено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років -у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.07.1996 (№ 1-210/1996) ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України за ознаками таємного викрадення особистого майна громадян, що завдало значної шкоди потерпілого.

Санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає відповідальність за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, та карається у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Додаткове покарання у виді конфіскації майна, застосоване до ОСОБА_5 не було виконане в строки, передбачені приписами статті 80 КК.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" від 16.02.2024 громадянин ОСОБА_5 на території України станом на 16.02.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно витягу з «Автоматизованої системи виконавчого провадження» станом на 06.03.2024 відносно ОСОБА_5 значиться лише виконавче провадження № АСВП 63088162, відкрите 21.09.2020, де стягувачом є Департамент енергетики, транспорту та зв`язку та яке є завершеним.

З огляду на викладене, оскільки арешт на майно ОСОБА_5 був накладений у зв`язку із застосуванням конфіскації майна, зважаючи на ту обставину, що такий вид покарання виконаний не був, а також на те, що на цей час виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 відсутні арешт, накладений Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 01 жовтня 1996 року за реєстровим № 10-195 на підставі повідомлення відділу Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 вересня 1996 року, вих. № И-2-Л, яке надійшло до Першої вінницької державної нотаріальної контори 01 жовтня 1996 року, на все майно ОСОБА_5 , необхідно скасувати.

В судове засідання адвокат ОСОБА_4 не з`явилась, проте її неявка не перешкоджає розгляду клопотання про скасування арешту майна.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 .

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Так, вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.07.1996 (справа № 1-210/1996) ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі в виправно-трудовій колонії загального режиму з конфіскацією всього особистого майна. Початок відбування терміну покарання визначено рахувати з 16.01.1996.

На підставі повідомлення відділу Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.09.1996, вих. № И-2-Л, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 01.10.1996, за реєстровим № 10-195, накладено арешт на все майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 .

Крім того, Вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 18.05.2000 (справа № 1-234/2000), ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна у виправно-трудовій колонії суворого режиму. Строк покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Постановою місцевого суду Староміського району м. Вінниці від 20.11.2001 ОСОБА_5 звільнено від покарання в частині конфіскації всього особистого майна за вироком Староміського райсуду м. Вінниці від 18.05.2000.

Згідно положень ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Частиною 2 ст. 80 КК України, визначено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Таким чином з наведеного слідує, що вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 липня 1996 року (справа № 1-210/1996) відносно ОСОБА_5 в частині виконання додаткового покарання у визначені законом строки виконано не було.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості від 16.02.2024, вбачається, що громадянин ОСОБА_5 на території України станом на 16.02.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п. 9 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (в ред. 2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 126 КПК України, (в ред. 1960 року), накладення арешту на майно скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання, що застосування обтяження у виді накладення арешту на все майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час втратило свою актуальність, а тому в застосуванні цього заходу відпала потреба, у зв`язку з чим, клопотання адвоката ОСОБА_4 слід задоввільнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року), п. 9 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (в ред. 2012 року),-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , задовольнити.

Арешт накладений Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №10-195 від 01.10.1996 на підставі повідомлення відділу Ленінського районного суду м. Вінниці, вих. №И-2-Л від 20.09.1996, на все майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя: