ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/42/24 Справа № 705/4383/19 Категорія: ч.2 ст.121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
за участі:
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдано згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

в с т а н о в и л а :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що що 22 червня 2019 року близько 12 год., знаходячись в приміщенні будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та під час спільного вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_12 , які виразилися в тому, що ОСОБА_9 приревнував свою співмешканку ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , діючи умисно та цілеспрямовано, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_12 близько 5 ударів кулаками обох рук, в ділянку обличчя останнього, від вказаних ударів ОСОБА_12 впав спиною на диван, прикривши своє обличчя руками з метою захисту. Після чого ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс потерпілому близько 3 ударів руками по обличчю та тулубу. В подальшому потерпілий ОСОБА_12 перевернувся на живіт з метою захисту та уникнення нанесення ударів ОСОБА_9 , який продовжуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , за допомогою стільця, основа якого є металевою, а кришка для сидіння - дерев`яною, наніс потерпілому один удар в потиличну ділянку голови та один удар по спині, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синця передньої поверхні правого плечового суглобу; зливного синця середньої третини правого плеча по передньо - бічній поверхні; синця нижньої третини правого плеча; трьох синців в нижній третині правого передпліччя по передньо - зовнішній поверхні; дуго видного синця лівого плечового суглобу; синця верхньої третини лівого плеча по бічній поверхні; синця середньої третини лівого плеча по передньо - внутрішній поверхні; синця задньо - бічної поверхні лівого ліктьового суглобу; синця в верхній третині лівого передпліччя по передньо - внутрішній поверхні; синця середньої третини лівого передпліччя по задньо - бічній поверхні; численних синюшно - багряних синців нижньої третини лівого передпліччя по задньо - зовнішніх поверхнях близько 12 шт., синця передньої поверхні грудної клітки справа в проекції 4-5 ребер по середньо - ключичній лінії; синця передньої поверхні грудної клітки зліва в проекції 2-3 ребер по середньо - ключичній лінії; видовженого косого синця передньо - бічної поверхні грудної клітки від 8-го ребра зліва по кологрудинній лінії в напрямку зліва - направо, знизу-догори до 2-го ребра по задньо-пахвинній лінії справа; овального синця в проекції тіла грудини; видовженого синця правого підребер`я по середньо - ключичній лінії; синця в верхній третині правого стегна по передній поверхні; синця в середній третині правого стегна по передньо - внутрішній поверхні; видовженого овального синця середньої третини правого стегна по передньо - зовнішній поверхні; двох синців передньої поверхні правого колінного суглобу; синця в середній третині правої гомілки по передньо - внутрішній поверхні; видовженого синця середньої та верхньої третини правої гомілки по передній поверхні; синця тильної поверхні правої стопи; синця передньо - внутрішньої поверхні лівого стегна в середній третині; двох видовжених овальних синців в нижній та середній третині лівого стегна по бічній поверхні; синця передньо - внутрішньої поверхні лівої гомілки в верхній третині; тонких темно - червоних крововиливів під парієнтальною плеврою в ділянці 4,5 ребра справа по передньо - пахвинній лінії, які у відповідності до висновку судово - медичної експертизи №05-7-02/221 від 05.09.2019 року, утворились від дії твердих тупих предметів цілком можливо за 12-16 годин до настання смерті ОСОБА_12 і відносяться при житті до категорії легких тілесних ушкоджень, а також: закритої черепно - мозкової травми без ушкодження кісток черепа з правосторонньою субдуральною гематомою ( накопиченням крові під твердими мозковими оболонками ), крововиливами під м`які мозкові оболонки з травматичним набряком, здавленням та забоєм - розмізчення головного мозку, які згідно висновку вищевказаної судово - медичної експертизи утворились від дії твердих тупих предметів цілком можливо за 12-16 годин до настання смерті ОСОБА_12 і відносяться при житті до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_4 настала смерть ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдано згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив з того в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження обвинувачення в частині нанесення ОСОБА_9 ударів ОСОБА_12 стільцем по голові, внаслідок чого утворились тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_12 . Навпаки обвинувачений та свідок ОСОБА_11 вказували на те, що ні обвинувачений, ні потерпілий стільцем удари не наносили.

Також, суд критично віднісся до показів свідка ОСОБА_10 , які надані ним на досудовому слідстві, оскільки вони розходяться з показами обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , яка допитана безпосередньо в судовому засіданні, та не можуть бути реалістичними з погляду на висновок експерта. Крім того, суд зазначив, що покази свідка ОСОБА_11 суперечать показам ОСОБА_10 .

Іншим доказам у кримінальному провадженні суд також надав відповідну оцінку, та дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2022 відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України, через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального проовадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, призначивши йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Просив повторно дослідити матеріали кримінального провадження, перелік яких зазначено в апеляційній скарзі; повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_11 ; доручити ексертам Уманського міжрайонного відділення Комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», проведення у кримінальному провадженні №0000333 від 24.06.2019 додаткової судово-медичної експертизи з поставленням питань, перерахованих в апеляційній скарзі; речові докази у кримінальному провадженні - штани та сорочка обвинуваченого ОСОБА_9 , марлеві тампони із змивами з рук трупа ОСОБА_12 , зрізки нігтів, зрізки волосся, 2 табуретки, виріз з матрасу, підодіяльник, покривало та дерев`яну дошку після вступу вироку в законну силу знищити.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про невчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 побудував на суперечливих та належно не перевірених доводах сторони захисту, не проаналізувавши з точки зору належності, допустимості та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та були подані стороною обвинувачення під час судового розгляду.

В обґрунтування свого рішення про виправдання ОСОБА_9 судом взято до уваги лише покази обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , яка була співмешканкою ОСОБА_9 і є зацікавленою особою.

При цьому судом не надано належної оцінки протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 з додатком до нього відеофайлу про те, що ОСОБА_9 приревнував свою співмешканку ОСОБА_11 до ОСОБА_12 наніс останньому близько 5 ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя, від чого ОСОБА_12 впав спиною на диван, прикривши своє обличчя руками з метою захисту. Після чого ОСОБА_9 наніс потерпілому близько 3 ударів руками по обличчю та тулубу. В подальшому потерпілий ОСОБА_12 перевернувся на живіт з метою захисту та уникнення нанесення ударів від ОСОБА_9 , який за допомогою стільця, основа якого є металевою, а кришка для сидіння - дерев`яною, наніс потерпілому один удар в потиличну ділянку голови та один удар по спині.

Разом з цим судом не прийнято до уваги, що в ході допиту обвинувачений ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_11 та досліджений відеофайл протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 свідчать про нанесення ударів в область голови потерпілому декілька ударів, проте різняться в частині нанесення ударів табуреткою.

Але, судом безпідставно надано перевагу одним доказам над іншими та взято до уваги покази обвинуваченого та його співмешканки.

Також судом у вироці констатовано, що покази ОСОБА_10 , надані під час слідчого експерименту, не можуть бути реалістичними, з погляду на висновок експерта, так, як ОСОБА_10 вказує, що ОСОБА_15 прийшов до нього наступного ранку близько 9 год., після бійки, яка відбувалась 22.06.2019 близько 12 год, а згідно висновку експерта ОСОБА_15 після нанесених йому тілесних ушкоджень міг бути у свідомості та рухатись 1-2 години. При цьому досліджений у суді та долучений до матеріалів судової справи висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 №05-7-02/221 від 05.09.2019, на який посилається суд, не містить вказаного заключення.

Під час допиту експерта в суді останній, роз`яснюючи свій висновок, зробив заключення, що ОСОБА_12 після нанесених йому тілесних ушкоджень міг бути у свідомості та рухатись 1-2 години та вказав, що тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть ОСОБА_12 могли утворитись, як від ударів кулаками в голову та обличчя ОСОБА_12 , так і від ударів табуреткою. Всі вказані ушкодження, у тому числі у своїй сукупності, могли спричинити закриту черепно-мозкову травму, від якої в подальшому помер ОСОБА_12 .

При цьому, розглядаючи в судовому засіданні 19.12.2022 клопотання прокурора про призначення додаткової судово-медичної експертизи, судом було безпідставно відмовлено у призначенні вказаної експертизи.

Судом безпідставно при прийнятті рішення було взято до уваги покази експерта в суді, про те що ОСОБА_15 після нанесених йому тілесних ушкоджень міг бути у свідомості та рухатись 1-2 години, що спростовує покази свідка ОСОБА_10 під час слідчого експерименту, при цьому не враховано покази експерта про те, що тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть потерпілого могли утворитись від ударів кулаками в область голови та обличчя ОСОБА_12 . При цьому, згідно показів свідків ОСОБА_11 у судовому засіданні та ОСОБА_10 при проведенні з ним слідчого експерименту на досудовому розслідуванні, зазначено що ОСОБА_9 наносив ОСОБА_12 удари кулаками в область голови та обличчя.

Також, у своєму рішенні суд безпідставно та не повно констатує частини з обвинувачення ОСОБА_9 та зазначає, що в обвинувальному акті вказано що ОСОБА_9 за допомогою стільця, основа якого є металевою, а кришка для сидіння дерев`яною, наніс потерпілому один удар в потиличну ділянку голови та один удар по спині, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, від якої настала смерть потерпілого ОСОБА_12 . Після чого зазначає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження обвинувачення щодо спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень від нанесення ударів стільцем по голові, які призвели до його смерті. Ушкодження голови потерпілому ОСОБА_12 стільцем, які завдали тяжкі тілесні ушкодження з послідуючим настанням смерті, не перебувають у причинному зв`язку з діями обвинуваченого ОСОБА_9 .

При цьому суд не враховує те, що в обвинуваченні не зазначено, що саме від ударів табуреткою спричинені вказані тяжкі тілесні ушкодження, а навпаки викладені всі фактичні обставини вчиненого злочину, який розпочався з нанесення ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_12 близько 5 ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя після чого ще близько 3 ударів руками по обличчю та тулубу та закінчились нанесенням ударів за допомогою стільця в потиличну ділянку голови та по спині.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілого ОСОБА_14 суд не повідомляв про призначення судових засідань, обмежившись лише повідомленням прокурора, обвинуваченого та захисника.

В судовому засіданні, що відбувалось 17.02.2022, прокурором зазначалось про необхідність виклику потерпілого ОСОБА_14 в судове засідання, будь-яких даних про те що він помер у матеріалах справи немає, проте судом було проігноровано вказану вимогу законодавства та потерпілого в судові засідання не викликано.

У зв`язку з вище наведеним, в порушення вимог ч. 3 ст. 56 КПК України потерпілий був позбавлений можливості брати участь у судових дебатах та висловити свою позицію, щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

З матеріалів кримінального провадження не вбачається, щоб копія вироку щодо ОСОБА_9 була направлена потерпілому ОСОБА_14 , в зв`язку з чим останній позбавлений можливості реалізувати своє право на оскарження виправдувального вироку.

Апелянт вважає, що об`єктивний аналіз обставин справи свідчить про необґрунтованість висновків суду щодо недоведення, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_9 .

В судові засідання Черкаського апеляційного суду, які призначалися у даному кримінальному провадженні, потерпілий ОСОБА_14 не з`являвся, йому надсилалися заказні повідомлення на останню відому адресу його проживання, які повернулися до апеляційного суду без вручення, відповідно до повідомлення Паланської сільської ради Кочержинського Старостинського округу Уманського району Черкаської області, яке надійшло на запит на електронну пошту апеляційного суду, ОСОБА_14 19.10.2020 знявся з реєстрації постійного місця проживання в Росію (т.2 а.с.214-215). Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд вирішив проводити апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_14 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2022 щодо ОСОБА_9 та закрити кримінальне провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого ОСОБА_9 , думку захисника ОСОБА_8 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скаги та просила залишити виправдувальний вирок суду першої інстанції без змін, наголосивши, що ОСОБА_9 загинув на війні, захищаючи Україну від агресії рф, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

На запит Черкаського апеляційного суду №705/4383/19/16852/2023 від 17.10.2023, на електронну пошту апеляційного суду 26.10.2023 Вх.№ЕП-2554/23-Вх, за підписом начальника Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області ОСОБА_16 , надійшов лист, в якому повідомлено, що проведеною перевіркою за наявним архівним фондом Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у тому числі по поновлених актових записах та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян в межах відділу, виявлено наступний актовий запис: - про смерть №1269 від 29.09.2023 року, складений Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.208-209).

Відповідо до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднанної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 справа №710/466/16-к (провадження №51-6068кмо21), після встановлення під час апеляційного розгляду факту смерті обвинуваченого, щодо якого ухвалено виправдувальний вирок, суд апеляційної інстанції зобов`язаний виконати вимоги статей 370, 404, 419 КПК України, забезпечити участь захисника, продовжити апеляційний розгляд, надати мотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг та постановити ухвалу, передбачену одним із пуктів 1,2, 5 або 6 ст.407 КПК України з урахуванням вимог статей 284,417 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом цієї норми в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі, і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги, а доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновку місцевого суду.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані під час досудового розслідування докази, на які посилалися органи досудового розслідування, та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що, дослідивши докази, зібрані по даному кримінальному провадженню, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у вироку суд припустився вибіркової, неналежної оцінки доказів у їх сукупності, безпідставного надання переваги одним доказам над іншими, та взяв до уваги покази обвинуваченого та його співмешканки, відхиливші інші, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Так, зі змісту досліджених судом першої інстанції доказів встановлено, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину відповідно до пред`явленого йому обвинувачення не визнав та показав, що в кінці червня 2019 року ОСОБА_17 запросив прийти до нього на свіжину, він взяв пляшку горілки і пішов з ОСОБА_11 до нього. Там уже був ОСОБА_15 , якого він до цього не знав, розпили дві пляшки горілки, він був не п`яний, вжив десь пів пляшки горілки. ОСОБА_15 почав чіплятися до ОСОБА_11 , він його руку відкинув і ОСОБА_15 вдарив його в брову. Між ними виник конфлікт, в ході якого вони нанесли один одному по 3-4 удари по обличчю, поштовхалися. ОСОБА_18 упав, а на нього впав ОСОБА_15 , впали на коліна, встали, суперечка була 2-3 хв. і ОСОБА_17 їх зупинив. Стільця ні в ОСОБА_18 , ні в ОСОБА_15 в руках не було, удари наносилися лише руками. Випили мирову і розійшлися.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні першої інстанції показала, що ОСОБА_17 запросив до себе, вона з ОСОБА_18 прийшли до нього додому, там був ОСОБА_15 , вживали спиртні напої. Між ОСОБА_18 та ОСОБА_15 виник конфлікт, останній вдарив ОСОБА_18 і з брови потекла кров. ОСОБА_18 тоді також ударив ОСОБА_15 кілька раз і ОСОБА_17 їх розвів. ОСОБА_19 ніхто нікого не бив. Випили 1л горілки на чотирьох протягом 3-х год, були веселі, але не п`яні. В неділю їй зателефонували і сказали, що ОСОБА_15 помер. Коли слідчі приїхали до ОСОБА_15 , коврик, який напередодні вона бачила в будинку ОСОБА_17 , був на дворі мокрий, виправний.

Експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що в даному кримінальному провадженні ним проводилася судово-медична експертиза потерпілого ОСОБА_12 . Причиною смерті ОСОБА_12 стала закрита черепно-мозкова травма без ушкодження кісток черепа з правосторонньою субдуральною гематомою (накопиченням крові під твердими мозковими оболонками), крововиливами під м`які мозкові оболонки з травматичним набряком, здавленням та забоєм - розмізчення головного мозку. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії твердих тупих предметів цілком можливо за 12-16 год. до настання смерті ОСОБА_12 і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Вказана черепно-мозкова травма могла бути завдана від нанесення двох, трьох, чотирьох чи більшої кількості ударів кулаками в область голови, у тому числі і у область обличчя. Також така травма могла бути завдана іншим твердим тупим стороннім предметом без чітких ознак, включаючи в тому числі і металевою табуреткою. Однак, якщо табуретка з ребрами, то рана мала б бути зі специфічними ознаками (рубана). В даному випадку специфічних ознак не встановлено. Такі ушкодження могли утворитися від ударів в будь-яку частину голови. Потерпілий ОСОБА_12 після завданих ушкоджень міг жити 12-16 год. до настання смерті, однак, враховуючи алкогольне знеболювання, міг бути у свідомості і рухатися 1-2 години. При черепно - мозковій травмі має бути місце прикладення сили, від ляпасів руки таких травм не буде.

Крім того, суд першої інстанції дослідив письмові докази у даному кримінальному провадженні, на які сторона обвинувачення послалась в якості доказів вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому діяння, а саме:

- протокол огляду місця події від 23.06.2019 з фото таблицею місця події, згідно якого в будинку, який розташований в АДРЕСА_3 виявлений труп ОСОБА_12 ( а.с. 153-157 т.1);

- протокол огляду місця події від 24.06.2019 з фото таблицею, згідно якого об`єктом огляду являється підсобне приміщення, що розташоване в АДРЕСА_2 (а.с. 15 8-162 т.1);

- протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 24.06.2019 з фото таблицею (а.с.163-167 т.1);

- протокол обшуку від 24.06.2019, згідно якого у ОСОБА_9 вилучений одяг (а.с. 179-184 т.1) з CD-R диском відеозапису (а.с.49 т.2 );

- протокол огляду місця події від 24.06.2019, згідно якого було проведено огляд домоволодіння в АДРЕСА_3 (а.с. 189-191 т.1);

- постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 24.06.2019 (а.с.240-241 т.1 );

- протокол затримання ОСОБА_9 від 25.06.2019 (а.с.244-246 т.1 );

- висновок експерта № 05-7-02/221 від 05.09.2019, згідно якого причиною смерті ОСОБА_12 стала закрита черепно-мозкова травма без ушкодження кісток черепа з правосторонньою субдуральною гематомою (накопиченням крові під твердими мозковими оболонками), крововиливами під м`які мозкові оболонки з травматичним набряком, здавленням та забоєм - розмізчення головного мозку. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів цілком можливо за 12-16 годин до настання смерті ОСОБА_12 і відносяться при житті до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. При внутрішньому дослідженні виявлено тонкі темно-червоні крововиливи під парієтальною плеврою в ділянці 4,5 ребра справа по передньо-пахвинній лінії. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів цілком за 12-16 год. до настання смерті ОСОБА_12 і відносяться при житті до категорії легких тілесних ушкоджень. Крім того виявлено тілесні ушкодження, які при житті відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_12 при зовнішньому дослідженні ушкодження три синці в нижній третині правого передпліччя по передньо-зовнішній поверхні та численні синюшно-багряні синці нижньої третини лівого передпліччя по задньо-зовнішніх поверхнях близько 12 шт. можуть вказувати на можливу боротьбу чи самозахист. При судово-медичному дослідженні крові трупа ОСОБА_12 виявлено етанол в кількості 2,01г/дм3 (проміле), що на момент смерті у людини з середньою стійкістю до алкоголю могло відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеню (а.с. 2-4 т.2).

- висновок експерта №05-1-08/123 від 13.08.2019, згідно якого кров потерпілого ОСОБА_12 відноситься до групи 0(І) з анти-А і анти В. Кров підозрюваного ОСОБА_9 відноситься до групи В(ІІІ) з анти-А, з супутнім антигеном Н. В слідах на частині матрацу знайдена кров людини і виявлений антиген Н. В слідах на дерев`яній дошці встановлена наявність крові, висловитись про видову належність якої неможливо із-за підпорогового вмісту білка в ній. В слідах на табуретці з дерев`яними ніжками встановлена наявність крові, висловитись про видову належність якої неможливо із-за підпорогового вмісту білка в ній. В слідах на табуретці з металевими ніжками встановлена наявність крові, висловитись про видову належність якої неможливо із-за підпорогового вмісту білка в ній. В об`єктах №4,6 кров не знайдена. В слідах на покривалі знайдена кров людини і виявлений антиген Н. В об`єкті №7 кров не знайдена. В слідах на підодіяльнику знайдена кров людини і виявлений антиген Н. В об`єктах №11,12 кров не знайдена. Антиген Н, виявлений в слідах крові людини на частині матрацу, на покривалі, на підодіяльнику, міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові О (І) з анти-А і анти-В, але категорично стверджувати це неможливо, так як антиген Н міститься і в інших групах крові як супутній. Походження крові від потерпілого ОСОБА_12 не виключається. Даних за походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 немає (а.с.16 т.2);

- висновок експерта №05-1-08/122 від 07.08.2019 антиген В і Н, виявлені в слідах крові людини джинсових штанах, могли походити за рахунок крові особи (осіб) з групою В(ІІІ) з анти-А, з супутнім антигеном Н або за рахунок змішування крові осіб групами крові В(ІІІ) з анти-А і О(І) з анти-А і анти-В. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виключається. Домішка крові потерпілого ОСОБА_12 не виключається. Антиген Н, виявлений в слідах крові людини на сорочці, міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові О(І) з анти-А і анти-В. Походження крові від потерпілого ОСОБА_12 не виключається. Даних за походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 немає. ( а.с.19-22 т.2 );

- відеозапис слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , який показав, що 22.06.2022 до нього близько 10-11 годин ранку прийшли у гості Інтігам та його дружина ОСОБА_22 , вони втрьох вживали спиртні напої, потім до них прийшов ОСОБА_15 , який приєднався і почав розпивати з ними спиртні напої. Близько 7-8 год. вечора на грунті ревнощів між ОСОБА_23 та ОСОБА_15 виникла словесна сварка. Потім ОСОБА_24 сказала, що ОСОБА_15 колись украв у неї 200 грн. та телефон. Інтігам, який сидів біля ОСОБА_15 , почав бити його. Спочатку дав йому долонею по обличчю, а потім він наніс близько 10 ударів по голові та тулубу. ОСОБА_12 спочатку сидів, а потім відштовхнув ОСОБА_23 та сам впав на диван і закрився руками. ОСОБА_12 хотів вирватися, перевернувся, а в цей час ОСОБА_23 взяв табурет та наніс ОСОБА_15 ззаду зверху один удар по голові, біля вуха та один удар по спині. Він почав відтягувати ОСОБА_23, а ОСОБА_15 заховався в іншу кімнату. Потім вони заспокоїлися та випили мирову. ОСОБА_15 дочекався, коли ОСОБА_23 з жінкою підуть додому, потім пішов сам. Коли йшов по кімнаті, зачепився та головою впав ще на інше ліжко. Наступного ранку, в обід, до нього прийшов ОСОБА_15 , сказав, що йому погано та попросив води. Поки він пішов по воду, почув крик ОСОБА_15 , вбіг до хати, побачив, що ОСОБА_15 тримається за грудну клітку, йому стало погано, він впав на підлогу і помер.

Слід відмітити, що суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_9 , взяв до уваги лише покази обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , яка була співмешканкою останнього і є зацікавленою особою, є необгрунованими, з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції провів допит, як обвинуваченого ОСОБА_9 , так і єдиного живого очевидця подій - свідка ОСОБА_11 з дотриманням вимог ст.23 КПК України, та дійшов висновку, що їх покази спростовують пред`явлене обвинувачення ОСОБА_9 , зокрема, в частині нанесення ОСОБА_9 стільцем ОСОБА_12 ударів по голові, внаслідок чого утворились тяжкі тілесі ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_12 . Обвинувачений та свідок ОСОБА_11 вказали, що ні обвинуваченим, ні потерпілим не наносилися удари стільцем (табуреткою). А допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_20 зазначив, що при нанесенні ударів табуреткою з ребрами, рана мала бути зі специфічними ознаками (рубана), а в даному випадку специфічних ознак не встановлено. Крім того, згідно висновку експерта в слідах на табуретці з металевими ніжками встановлена наявність крові, висловитись про видову належність якої неможливо із-за порогового вмісту білка в ній, в об`єктах №4,6 кров не знайдена.

Слід зазначити, що покази обвинуваченого ОСОБА_9 в достатній мірі та щодо суттєвих обставин узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , які були послідовними, логічними, зокрема свідка було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показів, приведено її до присяги, і її покази спростовують причетність ОСОБА_9 до нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , що спричинили його смерть.

Твердження прокурора про те, що ОСОБА_11 є співмешканкою ОСОБА_9 , тому є зацікавленою особою, є необгрунтованими, оскільки спільне проживання обвинуваченого та свідка, не може бути підставою, щоб вважати покази свідка ОСОБА_11 неправдивими.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта по те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , та вважає їх неспроможними, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку суд першої інстанції дослідив звукозапис слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 щодо обставин, які відбулися 22.06.2022 у його будинковолодінні за участю ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та його участю, а саме обставини сварки, яка виникла між ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . ОСОБА_12 , та прийшов до висновку, що покази свідка ОСОБА_10 , які він надав на досудовому слідстві, є непослідовними та такими, що розходяться з показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , яка допитана безпосередньо в судовому засіданні, та є такими, що не можуть бути реалістичними з погляду на висновок експерта. Оскільки ОСОБА_17 путався в показах, зазначаючи різні часові проміжки конфлікту від 19, 20, 21 год, та вказував на те, що ОСОБА_12 прийшов до нього додому наступного ранку в обід, а в подальшому зазначав, що близько 9 год. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ці покази мають великий сумнів, оскільки згідно пояснень експерта, наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, ОСОБА_15 після нанесених йому тілесних ушкоджень міг бути у свідомості та рухатися 1-2 год. Крім того, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказувала, що ОСОБА_15 та ОСОБА_17 сиділи на дивані, а вона та ОСОБА_18 на табуретках, що суперечить показам ОСОБА_17 , який вказав, що ОСОБА_15 та ОСОБА_18 сиділи на дивані. Дані покази свідка на досудовому слідстві судом не були взяті до уваги, а в судовому засіданні суд першої інстанції був позбавлений можливості їх перевірити, оскільки не міг допитати свідка ОСОБА_10 безпосередньо в судовому засіданні у зв`язку з його смертю, що підтверджується копією актового запису про смерть №85 від 16.08.2019 (т.2 а.с.138), і з цим висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно при прийнятті рішеня взяв до уваги покази експерта в суді про те, що ОСОБА_15 після нанесеня йому тілесних ушкоджень міг бути у свідомсті та рухатись 1-2 години, що спростовує покази свідка ОСОБА_10 під час слідчого експерименту, при цьому не врахував покази експерта про те, що тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть потерпілого могли утворитись від ударів кулаками в область голови та обличчя ОСОБА_12 , є необгрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно проаналізував проведені по справі судово-медичні експертизи і в сукупності з іншими доказами дав їм оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, та безпосередньо допитав в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_20 , який проводив судово-медичу експертизу ОСОБА_12 , висновок цього експерта є повним, із наведенням відповідних мотивів та не викликає сумнівів у розумінні його змісту, також повними та логічними є його пояснення, надані в суді першої інстанції, тому доводи апелянта про те, що суд безпідставно при прийнятті рішеня взяв до уваги покази експерта в суді про те, що ОСОБА_15 після нанесеня йому тілесних ушкоджень міг бути у свідомсті та рухатись 1-2 години, що спростовує покази свідка ОСОБА_10 під час слідчого експерименту, при цьому не врахував покази експерта про те, що тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть потерпілого могли утворитись, колегія суддів вважає необрунтованими, які базуються на суб`єктивному аналізі апелянтом матеріалів провадження і які спростовуються мотивованими висновками місцевого суду щодо оцінки кожного з досліджених доказів.

Доводи апелянта про те, що вирок суду підлягає безумовному скасуванню, оскільки судовий розгляд здійснений за відсутності потерпілого ОСОБА_14 , якого суд першої інстанції не повідомляв належним чином про слухання справи, як і не направив йому копії вироку щодо ОСОБА_9 , не можуть бути підставою для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції викликав потерпілого ОСОБА_14 за місцем його проживання у підготовче судове засідання на 17.10.2019 15:15 (т.1 а.с.36 п/в від 26.09.2019 №19194), на 25.10.2019 12:30 (т.1 а.с.44 п/в від 18.10.2019 №20600), однак він не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

25.10.2019 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області закінчено підготовче провадження у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено судове засідання на 04.11.2019 10:00 у приміщенні цього суду про, що було повідомлено ОСОБА_14 (т.1 а.с.60 п/в від 30.10.2019 №21386).

В подальшому ОСОБА_14 був повідомлений про дату та час судового засідання на 18.12.2019 14:30 (т.1 а.с.68 п/в від 08.11.2019 №22100) і це повідомлення ним було отримано, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні «ОСОБА_12» (т.1 а.с.74), однак він в судове засідання не з`явився, і суд прийняв рішення продовжити розгляд справи у його відсутності, що підтверджується журналом судового засідання від 18.12.2019 (т.1 а.с.78).

Крім того, потерпілий ОСОБА_14 викликався в судове засідання міськрайонного суду на: 10.02.2020 14:00 (т.1 а.с.88 п/в від 02.01.2020 №123), яке було ним отримано, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні «по дор. Ядак» (т.1 а.с.93); 26.02.2020 11:00 (т.1 а.с.102 п/в від 11.02.2020 №3478), яке було ним отримано, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні «по дор. ОСОБА_12» (т.1 а.с.125); 20.03.2020 10:00 (т.1 а.с.123 п/в 28.02.2020 №4970); 13.05.2020 10:00 (т.1 а.с.149 п/в 31.03.2020 №7409); 17.06.2020 14:00 (т.1 а.с. 176 п/в 15.05.2020 №10459); 19.09.2020 10:30 (т.1 а.с.196 п/в від 19.06.2020 №13381); 13.10.2020 14:00 (т.1 а.с.201 п/в 14.09.2020 №19256).

Черкаським апеляційним судом при призначенні справи до розгляду, повідомлялися всі учасники кримінального провадження рекомендованими повідомленнями, в тому числі і потерпілий ОСОБА_14 за адресою, вказаною в обвинувальному акті, однак рекомендовані листи від ОСОБА_14 поверталися до апеляційного суду з відмітками поштового відділення «помер» (т.2 а.с.191), «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2 а.с.193), смс повідомлення, яке було направлено ОСОБА_14 на м.т НОМЕР_1, не було доставлено з технічних причин (т.2 а.с.189).

На запит Черкаського апеляційного суду №705/4383/19/20417/2023 від 11.12.2023 від Паланської сільської ради Кочержинського Старостинського округу Уманського району Черкаської області, на електронну пошту суду, надійшло повідомлення за підписом старости села Кочержинці ОСОБА_25 , що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_4 , 19 жовтня 2020 року знявся з реєстрації в Росію (т.2 а.с.214-215). Також в телефонному режимі представник Паланської сільської ради повідомив, що за наявною у нього інформацією ОСОБА_14 помер в Росії, але офіційно підтвердити цю інформацію сільська рада не може.

Крім того, прокурор ОСОБА_7 апеляційному суду пояснив, що не заперечував проти закінчення розгляду даного провадження судом першої інстанції без участі потерпілого ОСОБА_14 .

Щодо клопотання прокурора про повторне дослідження апеляційним судом доказів у справі, повторний допит свідка ОСОБА_11 та проведення додаткової судово-медичної експертизи, колегія суддів наголошує, що відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №127/14811/17.

За змістом норми ч.3 ст. 404 КПК України учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження доказів апеляційним судом, а й обґрунтувати заявлене клопотання з посиланням на обставини, передбачені ч.3 ст. 404 КПК України.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону, сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування, не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати дослідження доказів у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Під час вивчення справи в порядку підготовки до апеляційного розгляду встановлено, що всі докази, досліджені судом першої інстанції в повному обсязі, безпосередньо та без порушень.

Що ж до клопотання прокурора про проведення додаткової судово-медичної експертизи, то ухвалою колегії суддів від 11.03.2024 у його задоволенні було відмовлено, мотивуючи тим, що у цьому кримінальному провадженні наявний висновок судово-медичної експертизии №05-7-02/221 від 05.09.2019, згідно якої встановлена ступінь тяжкості та характер тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_12 , що спричинили його смерть, та судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_20 , який проводив вказану експертизу та роз`яснив її зміст.

Разом з тим, прокурор ОСОБА_7 , заявляючи вказане вище клопотання, не навів належних і доцільних підстав для призначення додаткової судово-медичної експертизи.

Судова колегія констатує, що суд першої інстанції згідно ст. 94 КПК України проаналізував всі надані прокурором докази з дотриманням принципів всебічності, повноти, достатності та взаємозв`язку і цілком аргументовано відмітив про недоведення стороною обвинувачення, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 .

Переконливих та беззаперечних доказів вини ОСОБА_9 прокурором надано не було, а досліджені місцевим судом докази в контексті висунутого обвинувачення не узгоджуються із критерієм «доведення провини поза розумним сумнівом».

Апеляційна інстанція акцентує увагу, що за вимогами ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку доказам та прийняв вмотивоване рішення про виправдання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України, а доводи прокурора щодо протилежного, є необгрунтованими та не ґрунтуються на обставинах справи, встановлених під час розгляду кримінального провадження.

Судова колегія приходить до переконання, що аналіз наданих стороною обвинувачення доказів не може призвести до беззастережного висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі надані на дослідження суду докази та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що розгляд справи проведено судом першої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Вирок суду відповідає положенням ст. 374 КПК України.

Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи районним судом, які слугували б безумовною підставою для скасування судового рішення, відсутні, а доводи апеляційної скарги прокурора про такі порушення під час оцінки та перевірки доказів, під час їх дослідження та ухвалення виправдувального вироку, є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, дотримуючись закріплених в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді