Справа № 933/248/24
Провадження № 1-кп/933/27/24
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2024 року смт Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі:

прокурора - ОСОБА_2

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

секретаря

судового засідання: - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Олександрівка клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за№ 0000545 від 30 березня 2024 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Олександрівського районного суду Донецької області знаходиться кримінальне провадження № 0000545 від 30 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

17.05.2024 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , строком на 60 днів, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Клопотання прокурор обґрунтував тим, що ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з утриманням у «Дніпровській установі виконання покарань № 4» м. Дніпро на строк на 60 діб, тобто до 31 травня 2024 року.

Остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийнято, на даний час триває судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та оскільки, строк тримання під вартою спливає, на даний час виникла необхідність в продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив наступні ризики:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується, тим що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі обвинуваченого будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а перебування під вартою, згідно ухвали суду, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу;

- незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на потерпілого та свідка, які разом з ним мешкають в одному населеному пункті, що фактично створить умови для здійснення впливу, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідка та потерпілого залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме: усно шляхом допиту особи в судовому засіданні, відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідка та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому, на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом;

- може вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має сталих соціальних зв`язків, та бажання обвинуваченого уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення або втечу на непідконтрольну Україні територію.

Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти переліченим ризикам, що не здатен забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Прокурор також вважає, що наявні підстави для визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

До клопотання додана розписка обвинуваченого про отримання клопотання 23.05.2024 року, та розписка захисника ОСОБА_6 про отримання клопотання 24.05.2024 року.

У судовому засіданні прокурор, підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою. Додав, що на теперішній час ризики передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідка та потерпілого, та вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений не має протипоказань до утримання під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки він визнає свою провину у вчиненні кримінального правопорушення та не буде впливати на свідків та потерпілого. Послався на те, що має хворого батька. Крім того зазначив, що він фактично був затриманий працівниками поліції та перебував у приміщені поліції з 30.03.2024 року. До м. Дніпро для обрання запобіжного заходу він був доставлений працівниками Краматорської поліції. Як він вважає запобіжний захід йому обрали 01.04.2024 року.

Захисник ОСОБА_4 підтримав обвинуваченого та за узгодженою позицією просив відмовити у задоволені клопотання прокурора та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з утриманням у «Дніпровській установі виконання покарань № 4» м. Дніпро на строк 60 діб, тобто до 31 травня 2024 року, та визначено розмір застави в сумі 60 560,00 грн.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано за наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Наявність вказаних ризиків було обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Обвинуваченому відомі адреси проживання потерпілого та свідків, у зв`язку з чим він має можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином. Крім того, ОСОБА_3 офіційно не працює, має слабкі соціальні зв`язки.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За вимогами ч. 1,2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час ризики та обставини, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Доводи прокурора про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд відхиляє, оскільки під час обрання запобіжного заходу прокурор на даний ризик не посилався та надав доказів про те що даний ризик з`явився після обрання запобіжного заходу.

Клопотання прокурором подане в строк передбачений ч. 1 ст. 199 КПК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання, незаконно впливати на свідка, якого ще не допитано у судовому засіданні, що підтверджується тим, що обвинуваченому який не працює, не одружений, не має сталих соціальних зв`язків, інкримінується вчинення тяжкого злочину, який вчинено в умовах воєнного стану, проти особи похилого віку, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, тому клопотання у цій частині підлягає задоволенню.

Та обставина, що у обвинуваченого хворіє батько, була йому відома тривалий час до вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення та не завадила вчинити дії за які він притягується до кримінальної відповідальності.

Судом враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання, відповідно до ст. 89 КК України, не судимий, однак лише такі обставини, на переконання суду, не можуть нівелювати зазначені ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а відтак не можуть свідчити на користь застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи положення ст. 182 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні є застава у мінімальному розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим в даному кримінальному провадженні, та не порушує права обвинуваченого.

Відповідно до ст. 194 КПК України на обвинуваченого повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п. 2-4, 8 ч. 5 цієї статті.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 199, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000545 від 30 березня 2024 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 26 липня 2024 року, включно, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утриманнямв ДУ "Дніпровська установа виконання покарань № 4" м. Дніпро.

Одночасно визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить грошову суму у розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області в будь-який момент протягом дії ухвали - до 26 липня 2024року, включно.

Покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави наступні обов`язки:

- повідомляти прокурора та суд про своє місце проживання;

- прибувати за кожною вимогою прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому обвинувачений проживає, без дозволу прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідком та потерпілим у цьому кримінальному провадженні, крім проведення процесуальних дій;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави - до 26 липня2023 року, включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику ДУ "Дніпровська установа виконання покарань № 4" м. Дніпро.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Олександрівського

районного суду ОСОБА_1