ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1063/24 Справа № 202/5962/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2024 року про накладення арешту у межах кримінального провадження № 0000520, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене із прокурором Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на: мобільний телефон «Moto E (7) power» з сім-картками мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , imei НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який вилучено під час обшуку затриманої особи ОСОБА_7 , із забороною розпорядження та користування.

В обґрунтування прийнятого судового рішення, слідчий суддя зазначив, що враховуючи всі обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , в тому числі й пояснення ОСОБА_7 , що в мобільному телефоні містяться відеозаписи подій, які відбувались 04 травня 2024 року, слідчий суддя вважав, що мобільний телефон «Moto Е (7) power» з сім-картками мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , іmеі НОМЕР_3 , НОМЕР_4 може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки обґрунтована ймовірність доказового значення у кримінальному провадженні вилучених речей та документів, що дало слідчому судді достатні підстави арештувати їх з метою збереження як речового доказу.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги прокурора та доповнень до апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Наводить доводи зміст яких полягає у тому, що у ОСОБА_7 вилучене майно, яке має статус тимчасово вилученого, тому, на думку захисника, має застосовуватись особливий порядок накладення арешту. Зазначає, що вилучений телефон не відповідає ознакам речового доказу, передбаченим в ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), тому арешт майна є безпідставним. Зазначає, що слідчим суддею не враховано, що у тексті повідомлення про підозру немає посилань, що ОСОБА_7 використовував телефон, як знаряддя злочину або будь-яким іншим чином, що відповідало би положенням ст. 98 КПК. Вказує на порушення вимог ст. 168 КПК, оскільки ухвала слідчого судді про дозвіл на вилучення у ОСОБА_7 мобільного телефону матеріали даного кримінального провадження не містять. Зазначає, що мобільний телефон є єдиним засобом зв`язку з його сім`єю, потрібен щоб бути з ними на зв`язку через його стан здоров`я. Також захисник зауважує, що в телефоні ОСОБА_7 є листування із захисником, що становить інформацію з обмеженим доступом і слідчий не може її отримати без відповідної ухвали слідчого судді.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 і з підстав, викладених у ній проси її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити застосуванні арешту майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце апеляційного провадження повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового засідання з поважних причин до суду не подавав, що відповідно до ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає проведення апеляційного провадження без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.

З матеріалів провадження слідує, що 04.05.2024 слідчим СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області затримано ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.

04.05.2024 слідчим відділення поліції № 2 Дніпропетровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 здійснено обшук затриманого ОСОБА_7 НОМЕР_5 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Moto Е (7) power» з сім-картками мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , іmеі НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

04.05.2024 ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру, у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.

Вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий в клопотанні зазначав, що вилучений мобільний телефон може містити відеозаписи, фотознімки або іншу інформацію, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального правопорушення.

З метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на: мобільний телефон «Moto Е (7) power» з сім-картками мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , іmеі НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги захисника зводяться до того, що у ОСОБА_7 вилучене майно, яке має статус тимчасово вилученого, тому, на думку захисника, має застосовуватись особливий порядок накладення арешту. Зазначає, що вилучений телефон не відповідає ознакам речового доказу, передбаченим в ст. 98 КПК, тому арешт майна є безпідставним.

З такими доводами апеляційної скарги, суд не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 208 КПК, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що про затримання особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються, зокрема, підстави затримання та результати особистого обшуку.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Враховуючи те, що мобільний телефон (речовий доказ) був вилучений у ОСОБА_7 під час його затримання в порядку ст. 208 КПК, що є непередбачуваною процесуальною дією та тимчасовим запобіжним заходом, яке, як правило, відбувається одразу після вчинення злочину та до внесення відомостей до ЄРДР, посилання захисника про необхідність отримання дозволу (ухвали) на вилучення терміналу мобільного зв`язку, є безпідставним та ґрунтується на помилковому тлумачення положень процесуального закону.

Разом з тим, у відповідності до ст. 16 КПК обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Очевидно, що тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК).

Отже, норми КПК передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК).

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку, як вважає захисник, не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

КПК містить три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності: 1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні; 2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано; 3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.

Таким чином, судовий контроль за законністю обмеження права власності ОСОБА_7 , а саме мобільного телефону, здійснений під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, і як правильно встановлено слідчим суддею, вказаний мобільний телефон відповідає критеріям речового доказу, тому арешт на майно накладений у відповідності до вимог ст. 132, 170, 171, 173 КПК.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження... (ч. 1 ст. 98 КПК).

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя правильно зазначив, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, вилучене під час затримання та особистого обшуку майно, підлягає арешту, оскільки відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК, а саме є речовими доказами за ознаками того, що може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального, тому твердження захисника, що вказане майно не може бути визнане речовими доказами, є неприйнятними.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для особи і обраний належний спосіб такого арешту. З таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження не становить надмірний тягар для ОСОБА_7 і не порушує баланс між завданнями кримінального провадження та обмеженням права власності останнього. Твердження захисника, що вказаний телефон є єдиним засобом зв`язку ОСОБА_7 апеляційний суд оцінює критично, оскільки існують альтернативні способи телефонної комунікації.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Стандарт доказування під час розгляду слідчим суддею питання про арешт майна з метою збереження речових доказів є меншими ніж для повідомлення особі про підозру, висунення обвинувачення і, тим більше доведеності обвинувачення в суді. Мета арешту майна є забезпечення дієвості кримінального провадження та полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для вилучення майна та його арешту.

На даному етапі досудового розслідування дізнавач, слідчий або прокурор не зобов`язані мати докази, достатні для повідомлення про підозру або пред`явлення обвинувачення, оскільки це завдання наступних етапів досудового розслідування.

Водночас, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в значенні ст. 28 КПК, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин і прийняття рішення відповідно до ст. 283 КПК, власники або законні володільці цього майна наділені правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК, питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вказане в клопотанні дізнавача та ухвалі слідчого судді майно може містити інформацію щодо розслідуваного злочину, існує необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування, при цьому інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність таких висновків, у зв`язку з чим не можуть бути задоволені.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КПК та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на які захисник акцентував увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування, при цьому інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильність таких висновків, у зв`язку з чим не можуть бути задоволені.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2024 року про накладення арешту у межах кримінального провадження № 0000520, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4