Справа №295/6470/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу, подану адвокатом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.

В обгрунтування скарги зазначає, що в провадженні СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувало кримінальне провадження № 0000219, відомості по якому внесені до ЄРДР за ч.1 ст. 125 КК України.

Так, 15.01.2024 року близько 18 год. 30 хв. за адресою: м. Житомир, 1-й пров. Чехова належна громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . собака в черговий раз покусала ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

На думку адвоката, поведінка власників тварини собаки породи «німецька вівчарка», а також супутні обставини, пов`язані зі взаєминами відносинами між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_4 , а також іншими мешканцями району можуть свідчити про навмисне використання собаки для заподіяння шкоди здоров`ю особи.

Зокрема, за фактом подій листопада 2022 року, що також пов`язувались із здійсненням нападу собаки на дружину ОСОБА_4 ОСОБА_7 , постановою Богунського районного суду м.Житомира від 06.02.2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП.

У зв`язку зі спричиненою шкодою за домовленістю між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь потерпілої сплачено грошове відшкодування в сумі, що еквівалентно становить близько 4000 доларів США.

За твердженням адвоката, повторний напад собаки може пов`язуватись із наміром ОСОБА_5 з використанням тварини здійснити помсту.

Дізнавачем СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирський області прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000219.

В підстави прийняття рішення, яке сторона скаржника вважає необгрунтованим, дізнавачем вказано на фактичне складення відносно ОСОБА_6 протоколу за ч.3 ст. 154 КУпАП (порушення правил та тримання собак і котів).

Складення такого протоколу, на думку адвоката, не може бути підставою припинення досудового розслідування, яке за своїм напрямком та метою передбачає необхідність повного та всебічного встановлення обставин кримінального провадження, в тому числі, суб`єктивної сторони правопорушення як ознак особистого ставлення ОСОБА_6 до вчинюваних діянь та наслідків.

Посилаючись на допущену процесуальну бездіяльність дізнавача, адвокат просить скасувати прийняту дізнавачем СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області постанову від 05.03.2024 року про закриття кримінального провадження, зобов`язати дізнавача поновити досудове розслідування та вчинити процесуальні дії, що полягають у допитів потерпілого, свідків, проведені слідчого експерименту, огляду тварини.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив задовольнити.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Слідчим суддею встановлено наступні обставини.

В проваджені СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувало кримінальне провадження № 0000219 від 17.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Предметом розслідування виступали події, за якими 15.01.2024 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час з подвір`я будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вибіг пес (німецька вівчарка) та здійснила напад на громадянина ОСОБА_4 .

Постановою дізнавача від 05.03.2024 року кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

За висновком дізнавача, досліджувані обставини свідчать про можливість вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП (порушення правил та тримання собак і котів).

Згідно з ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;…

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Надаючи оцінку змісту оскаржуваної постанови слідчий суддя зауважує про передчасність прийнятого рішення з огляду на таке.

Згідно з ч.ч 1. 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

За змістом ч.1 ст. 1187 Ц України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

З огляду на характер подій від 15.01.2024 року, а також зазначені у скарзі відомості щодо взаємних відносин власників собаки із потерпілим, що мають ознаки неприязних, слідчий суддя погоджується зі доводами потерпілого про необхідність з`ясування більш широкого обсягу даних як за об`єктивною стороною подій, тобто із встановленням їх місця, часу, обстановки, так і за внутрішньо воловою сферою учасників задля визначення суб`єктивного становища ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в розрізі початку та перебігу наведених подій.

Умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження (ст. 125 КК) з суб`єктивної сторони характеризується тільки умисною формою вини.

Відповідно до ст. 24 КК умисел поділяється на прямий та непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припустила їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака - передбачення суспільно небезпечних наслідків - значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Отже, дізнавачем не приділено достатньої уваги обставинам, що підлягали дослідженню при розслідуванні кримінального провадження, сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення не може виключати розслідування за обставинами, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя також звертає увагу, що, вказуючи в оскаржуваній постанові на відсутність складу кримінального правопорушення, дізнавач фактично не зазначає, які саме слідчі дії проведено та з якими наслідками або висновками, зокрема: чи здійснювався допит свідків, потерпілих, чи проводилось збирання доказів шляхом їх витребовування згідно зі ст. 93 КПК України, чи звертався дізнавач із клопотаннями, в тому числі, про тимчасовий доступ до речей і документів в порядку заходів кримінального забезпечення.

Відповідно до ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Положеннями даної норми визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з: вступної частини; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини.

Приймаючи до уваги, що на час розгляду скарги дізнавачем не підтверджено забезпечення всебічності, повноти і неупередженості дослідження обставин в межах кримінального провадження, рішення про його закриття підлягає скасуванню.

Скарга в частині покладення обов`язку на дізнавача виконати процесуальні дії є передчасною.

Так, положеннями ст. 303 КПК України передбачено право на оскарження дій або бездіяльності дізнавача, що полягають, зокрема: у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; у відмові в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

Матеріали скарги не містять даних про звернення потерпілого із клопотаннями проведення слідчих (розшукових дій), відповідні клопотання дізнавачем не вирішувались.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Скасувати постанову старшого дізнавача СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 від 05.03.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000219 від 17.02.2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Виготовлення повного тексту ухвали - 03.05.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1