ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7532/23 (1-кс/642/1659/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/695/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- при секретарі - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харковів режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду від 27 травня 2024 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 ,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2ХРУП №ЗГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001665 від 10.11.2023 року у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч.1, 2 ст.190 КК України.

В обґрунтування ухвали судом зазначено, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він підозрюється, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, а також, зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, з корисливим умислом та з метою особистого збагачення, розробив злочинну схему заволодіння грошовими коштами громадян, а саме: ОСОБА_8 розміщував оголошення про продаж товарів на сайті «Olx.ua» з метою отримання грошових коштів під приводом оплати (передплати), нібито, проданих товарів та їх пересилку поштою на адресу покупця.

Згідно розробленого злочинного плану, ОСОБА_8 , під вигаданим іменами, реєструвався на сайті оголошень «Olx.ua» та розміщував оголошення про продаж певних товарів, де вказував контактні номери мобільних телефонів, належні останньому. Після того, як потенційний покупець телефонував, ОСОБА_8 запевняв покупця, що товар є в наявності і він готовий його відразу відправити після отримання оплати (передплати). Далі, ОСОБА_8 надавав номер банківської картки, яка йому підконтрольна та на яку пропонував перевести грошові кошти. У подальшому, після отримання грошових коштів, ОСОБА_8 вимикав телефон та видаляв оголошення на сайті «Olx.иа», не відправляючи товар покупцю. Після чого, особисто знімав отримані у вигляді оплати (передплати) готівкові гроші з банківської картки, належній останньому, та звертав на власну користь розпоряджаючись грошовими коштами на власний розсуд та вчинив таким чином один епізод злочинної діяльності, передбачений ч.1 ст. 190 КК України та 13 епізодів злочинної діяльності, передбачених ч.2 ст. 190 КК України.

В апеляційній сказі захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 також була встановлено, що у ОСОБА_8 на утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте ця обставина не була врахована судом.

Крім того, наводячи аргументи проти обраного ОСОБА_11 запобіжного заходу, захисник вказує, що санкцією ч.1,2 ст.190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Отже, на думку сторони захисту, враховуючи вищенаведене не може бути застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею не враховано той факт, що під час обшуку у ОСОБА_8 вилучено 60 тис, грн., що перевищує суму завданого збитку потерпілим, отже, наявна сума для погашення потерпілим спричиненого збитку.

Отже судом безпідставно судом застосовано найтяжчий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також найбільший розмір застави, що передбачено КПК України при наявності обставинами, які його пом`якшують покарання.

Враховуючи наведене вище, сторона захисту вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає повноті судового розгляду, висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно.

15.03.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України.

20.03.2024 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою фактичного мешкання: АДРЕСА_1 в період часу з 20:00 год. до 07:00 год. наступного дня.

Підозрюваний ОСОБА_12 порушив накладені на нього ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 20.03.2024 процесуальні обов`язки, зник з місця мешкання.

26.04.2024 постановою слідчого СВ ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області зупинено досудове розслідування, підозрюваного ОСОБА_8 оголошено у розшук.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 29.04.2024 надано дозвіл на затримання з метою приводу до суду підозрюваного ОСОБА_8 для участі у розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

14 травня 2024 о 07-28 годині ОСОБА_8 затримано на підставі ухвали суду в порядку ст.191 КПК України в м.Суми.

14.05.2024 постановою слідчого СВ ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області досудове розслідування відновлено у зв`язку із встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_8 .

Під час розгляду клопотання слідчим суддею було встановлено, що підозрюваним ОСОБА_8 порушено умови визначеного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме: не перебував за місцем свого постійного проживання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшився, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, суворості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого, навівши підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки та постійне місце працевлаштування, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказані факти не стали стримуючим фактором при вчиненні обвинуваченим, протиправних дій.

До того ж вказані обставини не спростовують та не мінімізують наявного ризику, запобігти якому в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку обвинуваченого є підставою для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з тим, колегія суддів, дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 6 якої гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, вважає за необхідне наголосити на тривалості розгляду судом першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , що може призвести до порушення вищевказаних положень Конвенції та процесуальних прав учасників процесу.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду від 27 травня 2024 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: