Номер справи № 1-кп/521/1108/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001189 від 20.08.2023 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-08.03.2023 року Приморським районним судом міста Одеси за ч.1 ст.296 КК України до 1 ( одного) року обмеження волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік;

-16 січня 2024 року Малиновським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.15,ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку, а на момент вчинення кримінального правопорушення - Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023, строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20 серпня 2023 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 2 по вул. Віри Фігнер у м. Одесі , побачив раніше незнайому йому громадянку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також наявну в неї жіночу сумку чорного кольору, одягнуту на ліве плече та в цей час у ОСОБА_4 раптово виник прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Далі ОСОБА_4 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у період дії введеного в Україні правового режиму воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення шляхом обернення чужого майна на свою користь, користуючись своєю фізичною перевагою над потерпілою, ззаду підійшов до ОСОБА_6 , штовхнув її в спину, після чого остання втратила рівновагу та будучи в свідомості впала, після чого ОСОБА_4 шляхом ривку зірвав з лівого плеча потерпілої, тобто відкрито викрав, жіночу сумку чорного кольору, з наявними в ній збільшувальним склом, гребінцем для волосся та футляром для окулярів, які не становлять матеріальної цінності для потерпілої, а також грошовими коштами у сумі 1000 гривень, заволодівши ними таким чином, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та повністю підтвердив обставини, вказані вище. Обвинувачений показав, що 20 серпня 2023 року прогулювався по вулиці Віри Фінгер, біля будинку №2 у м. Одесі побачив незнайому жінку, яка намагалася ключами відчинити хвіртку. У цієї жінки, на лівому плечі була одягнута сумка чорного кольору, побачивши яку, вирішив вкрасти. Після цього, він підійшов до потерпілої ззаду, штовхнув її в спину, після чого вона втратила рівновагу і впала. В це момент він шляхом ривку зірвав з лівого плеча потерпілої сумку чорного кольору та швидко пішов в напрямку вулиці Малиновського. Однак, далеко не встиг відійти, на світлофорі зупинився, під`їхала патрульна машина з працівниками поліції, які його затримали. Поліцейські кудись зателефонували, після цього під`їхала потерпіла, яка впізнала свою сумку, а його затримали. Всі ці події відбулися на протязі десяти хвилин. У скоєному щиро кається, вважає що вчинив ганебний проступок, просить врахувати пом`якшуючи обставини, добровільне відшкодування завданої шкоди, щире каяття та призначити мінімальне покарання.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними по провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану - доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок повинен також відповідати загальним засадам кримінального провадження, одне з яких верховенство права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /Steven Willcox/ та Скотт Херфорд /Scott Hurford/ проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

У даному випадку при призначені покарання ОСОБА_4 суд враховує практику Європейського суду з прав людини. При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому епізоду злочинних дій. Даючи оцінку вказаним зізнанням обвинуваченого, суд вважає, що воно дано без будь-якого примусу та свідомо. Підстав вважати, що обвинувачений обмовляє себе, або дає зізнавальні покази вимушено не має.

Разом з тим, суд ухвалюючи вирок, не лише дає оцінку окремо взятим діям обвинуваченого, враховує особистість останнього, наскільки вона проявилася у вказаних протизаконних діях. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Так обвинувачений має місце реєстрації та місце проживання у місті Одеса, здобув середню освіту, неодружений, проживав разом з матір`ю та батьком, батько хворіє, йому встановлено діагноз «порушення мозкового кровообігу», обвинувачений дружини та дітей не має, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має не зняті та непогашені судимості.

Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, розмір завданої шкоди, позитивну характеристику, його щире каяття в скоєному, пом`якшуючі обставини та наявність обтяжуючої обставини.

Також суд враховує, що обвинувачений засуджений 16 січня 2024 року Малиновським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та 1 (один) місяць. Враховуючи вирок Малиновського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити за правилами ч. 4 статті 70 КК України.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не убачає.

Потерпілою ОСОБА_6 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому потерпіла просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь 1000 (одну тисячу) гривень відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні адвокатом надано розписку потерпілої ОСОБА_6 , з якої убачається, що останній відшкодовано матеріальну шкоду та вона претензій до обвинуваченого не має .

Враховуючи вищевикладене суд відмовляє у задоволенні цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 - 1000 (одну тисячу) гривень відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

В порядку ст. 377 КПК України суд вважає за необхідне раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.369-371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, на підставі якої, призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

З урахуванням вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року відповідно до ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 20.08.2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду місті Одеси від 24.08.2023 року, на майно, вилучене 20.08.2023 року під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 : -жіночу сумку чорного кольору, з штучної шкіри, з пошкодженням на ручці, кулькову ручку білого кольору, хустинку фіолетового кольору, сухі серветки, гребінець для волосся, лопатку для взуття жовтого кольору, два футляра зі штучної шкіри, порожні, лупу чорного кольору; грошові кошти - чотири купюри номіналом «20 грн», одинадцять купюр номіналом «10 грн», чотири купюри номіналом «5 грн», сім купюр номіналом «1 грн» упаковано до сейф-пакету PSP 1221776 та на майно, яке в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 , виявлено та вилучено, а саме: 3 купюри номіналом 50 грн; 10 купюр номіналом 20 грн; 1 купюра номіналом 10 грн; 11 купюр номіналом 5 грн; 1 купюра номіналом 2 грн; 2 купюри номіналом по 1 грн, які поміщені до сейф-пакету № ВУМ 1010351.

Речові докази: жіночу сумку чорного кольору, з штучної шкіри, з пошкодженням на ручці, кулькову ручку білого кольору, хустинку фіолетового кольору, сухі серветки, гребінець для волосся, лопатку для взуття жовтого кольору, два футляра зі штучної шкіри, порожні, лупу чорного кольору, які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 - вважати повернутим за належністю.

Речові докази: грошові кошти - чотири купюри номіналом «20 грн», одинадцять купюр номіналом «10 грн», чотири купюри номіналом «5 грн», сім купюр номіналом «1 грн», які упаковано до сейф-пакету PSP 1221776, та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Речові докази: 3 купюри номіналом 50 грн; 10 купюр номіналом 20 грн; 1 купюра номіналом 10 грн; 11 купюр номіналом 5 грн; 1 купюра номіналом 2 грн; 2 купюри номіналом по 1 грн, які поміщені до сейф-пакету № ВУМ 1010351 - повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 обрати у вигляді тримання під вартою.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1