Провадження № 1-кс/686/1504/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000486,

встановив:

09.02.2024 року прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , після усунення недоліків, визначених в ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2024 р., звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, яке в ході проведення 31.01.2024 р., в період часу з 13 год. 05 хв. до 13 год. 30 хв., обшуку в автомобілі «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , а саме: на належні останній банківську картку Ощадбанку за № НОМЕР_2 ; упакування від сім-картки оператора мобільного зв`язку «Водафон», поміщені до сейф-пакету №7344409; а також на належний ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що «у провадженні слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0000486 від 17 листопада 2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 (в редакції до 11.08.2023), ч.4 ст.190 КК України.

Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що група осіб, із числа мешканців Хмельницької області та інших населених пунктів на території України, використовуючи фіктивні оголошення щодо продажу запасних запчастин до автомобілів різних марок та моделей, сільськогосподарської техніки та комплектуючих до неї, генераторів електричного струму, розміщених на торгівельній платформі « НОМЕР_4 » в Глобальній мережі Інтернет, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, умисно, за попередньою змовою між собою, виконуючи незаконні операції, за допомогою електронно-обчислювальної техніки, вводячи в оману потерпілих у даному кримінальному провадженні, заволоділи грошовими коштами, чим спричинили кожному із них матеріального збитку.

31.01.2024 проведено невідкладний обшук автомобіля марки «Фольцваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , №кузова НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився поряд із будинком АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку виявлено та вилучено: банківську картку «Ощадбанку» за № НОМЕР_2 , упакування від сім картки оператора мобільного зв`язку «Водафон», які поміщено до сейф пакету №7344409 (належать ОСОБА_4 ); автомобіль марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , (належить ОСОБА_5 ), який поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання затриманих транспортних засобів ГУНП в Хмельницькій області.

Вилучене упакування від сім-карти оператора мобільного зв`язку «Водафон» містить відомості про сім картку, яка використовувалась для спілкування з іншими фігурантами кримінального провадження, зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а тому, може бути використане для доказування місця перебування особи в конкретний час в конкретному місці, контакти зі свідками, потерпілим та зв`язки цієї особи. З цією метою, вищевказане упакування необхідно детально оглянути, зафіксувати належним чином, склавши відповідний процесуальний документ, та, у подальшому, отримати інформацію, яка знаходиться у володінні операторів мобільного зв`язку України. Вилучена банківська картка має істотне значення для досудового розслідування, оскільки потерпілі у даному кримінальному провадженні перераховували грошові кошти на банківські картки банків України, а тому, вилучена банківська картка містить відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, вилучена банківська картка є неіменною, а тому, потребує більш глибокого вивчення, з метою встановлення власника, оскільки відомо, що фігуранти кримінального провадження використовували анкетні дані сторонніх осіб для відкриття банківських рахунків та використовували ці банківські картки для обготівковування грошових коштів, які перераховували потерпілі. Саме з цією метою, банківську картку необхідно детально оглянути, зафіксувати належним чином, склавши відповідний процесуальний документ, та, у подальшому, отримати інформацію, яка становить банківську таємницю щодо власника та руху коштів банківської картки. Вилучений автомобіль був придбаний на грошові кошти, отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення, використовувався, як засіб, пристосований для вчинення шахрайських дій, за допомогою якого пересувалися особи, які вчинили злочин та перевозили ним мобільні телефони, сім картки, планшети, ноутбуки, банківські картки, банківські документи, документи щодо юридичної особи, які використовувалися для вчинення шахрайських дій, а тому, він є речовим доказом, оскільки зберіг сліди кримінального правопорушення та містить відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Автомобіль необхідно зберігати для того, щоб унеможливити проведення з ним будь яких переміщень, переховування та передачі третій особі. Окрім того, автомобіль необхідний для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення потерпілим, в якості задоволення цивільних позовів останніх, оскільки ним фактично користувалася та розпоряджалася підозрювана у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , хоч і належить автомобіль на праві власності ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 31 січня 2024 року вказані речі визнано речовим доказом по матеріалах даного кримінального провадження № 0000486.

Вище вказані речі можуть містити відомості про ознаки вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди вчинення кримінального провадження або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З метою збереження зазначених речей, які мають доказове значення, недопущення і запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, неправомірного використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження з боку фізичних та юридичних осіб, а також забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, для всебічного, повного та неупередженого дослідження усіх обставин справи, які мають суттєве значення для розслідування даного кримінального провадження, необхідно накласти на вказане майно арешт.»

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак, клопотав про розгляд справи у його відсутності, з підтриманням викладених у клопотанні вимог.

Підозрювана ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, що, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Дослідивши матеріали, які стосуються поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном, має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

В пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000486 від 17.11.2022 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України (в редакції до 11.08.2023 р.) та ч.4 ст.190 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що в рамках вказаного кримінального провадження 31.01.2024 року, в період часу з 13 год. 05 хв. до 13 год. 30 хв., без дозволу слідчого судді було проведено обшук в належному ОСОБА_5 автомобілі марки та моделі «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , під час якого у ОСОБА_4 було вилучено вказаний автомобіль, а також банківську картку Ощадбанку № НОМЕР_2 , упакування від сім-картки оператора мобільного зв`язку «Водафон», поміщені до сейф-пакету №7344409.

При розгляді вказаного клопотання слідчий суддя враховує, що після проведення вказаного обшуку, слідчий у відповідності до положень ст.233 КПК України, невідкладно подав клопотання до слідчого судді з метою узаконення вказаної слідчої дії.

Однак, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 01.02.2024 р., в наданні дозволу на проведення вищевказаного обшуку, після його фактичного проведення, слідчому було відмовлено, у зв`язку із недоведеністю наявності невідкладних випадків, передбачених ч.3 ст. 233 КПК України, для проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді.

Відповідно до вимог ч.3 ст.233 КПК України, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню а порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу.

Оскільки слідчим суддею, у межах вказаного кримінального провадження, відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, після його проведення, відповідно до положень ч.3 ст.233 КПК України, тимчасово вилучене 31.01.2024 р., під час проведення, в період часу з 13 год. 05 хв. до 13 год. 30 хв., обшуку в автомобілі марки та моделі «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , майно отримано з порушенням процесуальних норм, а тому, слідчий суддя вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для накладення арешту на вилучене, під час проведення вказаного обшуку, у ОСОБА_4 майно, зокрема на належні останній банківську картку Ощадбанку за № НОМЕР_2 ; упакування від сім-картки оператора мобільного зв`язку «Водафон», поміщені до сейф-пакету №7344409; а також на належний ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 .

Враховуючи викладене, подане прокурором клопотання, яке не є обґрунтованим, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000486, відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя