ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1250/24 Справа № 192/2470/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Першотравенську Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року за ч. 1 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що засуджений не працевлаштований, згідно характеристики за час відбування покарання характеризувався як негативно, так і посередньо, має 11 стягнень та жодного заохочення не має. 24 листопада 2023 року комісією установи було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

В апеляційній скарзі засуджений з судовим рішенням не погоджується, просить його переглянути та застосувати до нього положення ст. 81 КК України. Засуджений звертає увагу на те, що має дитину, 2010 року народження, протягом 5 років відбування покарання працював, поки не захворів. Окрім цього, засуджений вказує на те, що є інвалідом 3 групи, а лікування його захворювання неможливо в умовах позбавлення волі.

Судом апеляційної інстанції було забезпечено технічну можливість проведення апеляційного розгляду провадження в режимі відеоконференції, однак ОСОБА_7 у судовому засіданні від участі у розгляді провадження відмовився.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, ОСОБА_7 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року за ч. 1 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі. У Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» знаходиться з 12 травня 2016 року, на даний час відбув 3/4 строку покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризувався як негативно, так і посередньо, має 11 стягнень та жодного заохочення не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Водночас, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи з самообслуговування, достатніх навичок не має, не працевлаштований за власним бажанням.

24 листопада 2023 року ОСОБА_7 комісією установи було відмовлено у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений характеризується посередньо, не має жодного заохочення протягом тривалого строку відбування покарання та має 11 стягнень.

Більш того, ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, загалом засуджувався 8 разів, з яких тричі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як і доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи засудженого про те, що він має захворювання, лікування яких неможливе в умовах ізоляції від суспільства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці обставини не є підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та вирішуються в порядку ст. 84 КК України.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про те, що він має дитину, то ці обставини також підстав для застосування положень ст. 81 КК України не дають.

Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4