Справа№534/667/23
Провадження №1-кп/534/52/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорнобиль, Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за призовом, перебуваючого на посаді водія-електрика відділення управління командира 2 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «матрос», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 № 16 ОСОБА_4 призначено на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на момент вчинення злочину матрос ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу, призваний під час мобілізації.

Вимоги ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують матроса ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, матрос ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

І. Матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, у ніч з 12 лютого 2023 року на 13 лютого 2023 року (точного часу досудовим розслідування встановити не виявилось можливим) самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася поблизу м. Горішні Плавні, а саме у лісі поруч з АДРЕСА_2 , час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, приблизно о 21 год 00 хв. 15 лютого 2023 року матроса ОСОБА_4 було виявлено головним сержантом роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 у будівлі залізничного вокзалу у АДРЕСА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , та доставлено до місця дислокації підрозділу, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, матрос ОСОБА_4 був незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин у період з 12 лютого 2023 року по 15 лютого 2023 року.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ІІ. ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог .ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді водія-електрика відділення управління командира 2 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 10 липня 2023 року близько 08 год 30 хв. (точного часу досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим) самовільно залишив місце служби, а саме розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який на той час дислокувалася поблизу АДРЕСА_1 , час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у підрозділ військової частини НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього та перебував не за місцем проходження службу до моменту його затримання, а саме 12.01.2024 о 13 год 58 хв. у АДРЕСА_4 .

Таким чином, 10 липня 2023 року близько 8 год 30 хв. (точного часу досудовим розслідування встановити не виявилось можливим) водій-електрик відділення управління командира 2 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану самовільно залишив місце служби, а саме розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який на той час дислокувалася у АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза місцем проходження служби до моменту його затримання, а саме 12.01.2024 о 13 год 58 хв. у АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному залишенні місця служби з метою ухилення від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці здійснив зазначені кримінальні правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі, не заперечував, що самовільно, без дозволу командира залишив військову частину. Після першого самовільного залишення військової частини, як його було доставлено до місця служби, продовжував виконувати військові обов`язки до 10 липня 2023 року. З 10 липня 2023 року перебував у місті Кременчук Полтавської області, наміру повернутись до військової частини не мав. Перешкод, які б заважали дістатись військової частини та продовжувати нести службу не було.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений є учасником бойових дій, має на утриманні двох дітей, вину у вчинених правопорушеннях визнав, наявні дві пом`якшуючі обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутні обтяжуючі обставини, тому вважає, що є підстави для застосування вимог ст. 69 КК України.

Суд з`ясував, чи правильно зазначені особи розуміють зміст цих обставин. При цьому у суду не виникло сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, виконавши вимоги ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, думку прокурора, захисника, які пояснили, що бажають закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, які містяться в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів. Суд вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає що у діяннях ОСОБА_4 наявний склад кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. Його винуватість доведено поза "розумним сумнівом".

Діяння обвинуваченого ОСОБА_4 за першим епізодом від 12.01.2023 суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_4 за другим епізодом від 10.07.2023 суд кваліфікує за ч.4 ст.408 КК України як самовільне залишення місця служби, з метою ухилитись від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно медичної довідки обвинувачений на обліку лікаря-психіатра не знаходиться, перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його сімейний стан, який неодружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовець, призваний під час мобілізації, характеристику з місця служби, згідно якої характеризуєтся як посередній військовослужбовець, безвідповідальний, погано дисциплінований, невмотивований до виконання завдань, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання, стан здоров`я обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до вчинених ним кримінальних правопорушень, зокрема, щодо повного визнання ним вини, засудження обвинуваченим своєї поведінки, його процесуальну поведінку під час судового розгляду справи.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Законом України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 року внесено зміни до ч. 1 ст. 69 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень за якими виключається можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, доповнено кримінальними правопорушеннями, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Цивільний позов у справі відсутній.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2023 року, тобто з моменту затримання.

Для забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням вироку, суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст.408 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.5 ст.407 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.4 ст.408 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 12 січня 2024 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1