КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4769/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2397/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року задоволено клопотання слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_9 про поновлення строку для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна. Задоволено клопотання слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000718 від 27.12.2022, за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та накладено арешт на майно, яке вилучене 25.01.2024 під час проведення обшуку за місцем тимчасового проживання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у готельному номері № НОМЕР_1 готелю "Нон-стоп" за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки iPhone X білого кольору IMEI: НОМЕР_2 з сім-картою за номером НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки iPhone білого кольору IMEI: НОМЕР_4 з сім-картою за номером НОМЕР_5 ;

- зарядний пристрій білого кольору "Baseus" зі шнуром чорного кольору;

- блокнот чорного кольору з кольоровим малюнком;

- грошові кошти на загальну суму 1120 євро (купюри номіналом 100 євро у кількості 11 шт.; купюра номіналом 20 євро у кількості 1 шт.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає фактичним обставинам справи, так як неповно з`ясовані обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого, справедливого рішення.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах провадження, наданих до клопотання, відсутні будь-які відомості про те, що виявлене в ході обшуку майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 .

Також апелянт звертає увагу, що слідчим не надано доказів, що незастосування заборони для власника вказаних речей використовувати та розпоряджатись ними, може призвести до наслідків, які негативно відобразяться на результатах досудового розслідування обставин кримінального провадження.

Крім того, апелянт вказує, що слідчий суддя належним чином не з`ясував кому належать вказані речі, а також в матеріалах відсутні докази того, що вказані речі є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Апелянт наголошує на тому, що слідчий суддя безпідставно поновив слідчому строк звернення із клопотанням про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін ухвалу слідчого судді, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000718 від 27.12.2022, за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

25.01.2024 на підставі повідомлення оперативного підрозділу ДКР СБУ проведено невідкладений обшук у готельному номері № НОМЕР_1 готелю "Нон-стоп" за адресою: АДРЕСА_1 , в якому тимчасово проживає ОСОБА_7 , під час якого в ньому виявлено речі, що мають значення для встановлення істини по справі та містять відомості про вчинення тяжкого кримінального правопорушення, а саме: банківська карта "Індустріалбанк" № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_11 ; банківська карта "Індустріалбанк" № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_11 ; банківська картка "Ощадбанк" № НОМЕР_8 ; банківська картка № НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_11 ; банківська картка "Ощадбанк" № НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_11 ; банківська картка "Ощадбак" № НОМЕР_11 ; мобільний телефон марки iPhone X білого кольору IMEI: НОМЕР_2 з сім-картою за номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки iPhone білого кольору IMEI: НОМЕР_4 з сім-картою за номером НОМЕР_5 ; зарядний пристрій білого кольору "Baseus" зі шнуром чорного кольору; блокнот чорного кольору з кольоровим малюнком; квитка на ім`я ОСОБА_7 НОМЕР_12 на 22.01.2024; грошові кошти на загальну суму 53 700 (купюри номіналом 1000 грн. у кількості 24 шт.; купюри номіналом 500 грн. у кількості 59 шт.; купюра номіналом 200 грн. у кількості 1 шт.); грошові кошти на загальну суму 1120 євро (купюри номіналом 100 євро у кількості 11 шт.; купюра номіналом 20 євро у кількості 1 шт.).

25.01.2024 постановою слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_12 зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

26.01.2024 в порядку ст. 233 КПК України орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про обшук з метою виявлення та вилучення вищевказаних предметів у готельному номері №308 готелю "Нон-стоп" за адресою: АДРЕСА_1 , в якому тимчасово проживав ОСОБА_7

01.02.2024 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва за результатами розгляду клопотання про проведення обшуку винесено ухвалу про часткове задоволення клопотання, а саме надано дозвіл на проведення обшуку у готельному номері № НОМЕР_1 готелю "Нон-стоп" за адресою: АДРЕСА_1 , в якому тимчасово проживав ОСОБА_7 , з метою виявлення вищевказаних речей.

06.02.2024 слідчий ГСУ СБУ ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000718 від 27.12.2022, за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий вказав, що з метою забезпечення схоронності вищевказаних речових доказів, а також з урахуванням того, що вказане майно належить підозрюваному, якому суд може призначити покарання у виді конфіскації майна, необхідно накласти арешт на зазначене майно.

12.02.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на майно, яке вилучене 25.01.2024 під час проведення обшуку за місцем тимчасового проживання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у готельному номері № НОМЕР_1 готелю "Нон-стоп" за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки iPhone X білого кольору IMEI: НОМЕР_2 з сім-картою за номером НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки iPhone білого кольору IMEI: НОМЕР_4 з сім-картою за номером НОМЕР_5 ;

- зарядний пристрій білого кольору "Baseus" зі шнуром чорного кольору;

- блокнот чорного кольору з кольоровим малюнком;

- грошові кошти на загальну суму 1120 євро (купюри номіналом 100 євро у кількості 11 шт.; купюра номіналом 20 євро у кількості 1 шт.).

Накладаючи арешт на вищевказане майно слідчий суддя виходив з того, що враховуючи обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого ОСОБА_7 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 25.01.2024 визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також з урахуванням пред`явленої ОСОБА_7 підозри, існує достатньо підстав для накладення арешту на вищезазначене майно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухані позиції слідчого та захисників підозрюваного, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, зокрема з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 25.01.2024 /а.с. 52-54/ в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Зокрема, санкція ч. 1 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Доводи апелянта, що в матеріалах відсутні докази того, що вказані речі є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, так як вже неодноразово зазначалось вище, постановою старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ капітана юстиції ОСОБА_12 від 25.01.2024 вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, та сама постанова безпосередньо долучена до матеріалів клопотання /а.с. 52-54/.

Також колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта, що слідчий суддя безпідставно поновив слідчому строк звернення із клопотанням про арешт майна, у зв`язку з наступним.

Так, ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно матеріалів клопотання, 25.01.2024 на підставі повідомлення оперативного підрозділу ДКР СБУ проведено невідкладний обшук у готельному номері № НОМЕР_1 готелю "Нон-стоп" за адресою: АДРЕСА_1 , в якому тимчасово проживає ОСОБА_7

26.01.2024 в порядку ст. 233 КПК України орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про обшук з метою виявлення та вилучення вищевказаних предметів у готельному номері №308 готелю "Нон-стоп" за адресою: АДРЕСА_1 , в якому тимчасово проживав ОСОБА_7

01.02.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надано дозвіл на проведення обшуку у готельному номері № НОМЕР_1 готелю "Нон-стоп" за адресою: АДРЕСА_1 , в якому тимчасово проживав ОСОБА_7 , з метою виявлення вищевказаних речей, та 02.02.2024 до ГСУ СБУ надійшла вищевказана ухвала слідчого судді.

Відтак, згідно дати зазначеної на конверті, слідчий ГСУ СБУ ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно 02.02.2024 /а.с. 58/.

А тому, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про можливість поновлення строку для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4