Справа № 333/3292/24
Провадження № 1-кс/333/1140/24
У Х В А Л А

09 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальних посадових осіб Запорізької обласної прокуратури та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 07.02.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_2 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із скаргою на бездіяльність відповідальних посадових осіб Запорізької обласної прокуратури та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 07.02.2024 року.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження по скарзі, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто обмеження повинні мати закону мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки відповідно до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим слідчий суддя, вирішуючи питання про право на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, прокурора, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду скарги по суті.

Статтею 303 КПК України, передбачено види рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть оскаржуватись під час досудового розслідування, а також визначено коло суб`єктів, які можуть подавати слідчому судді такі скарги.

Так, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк,

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування,

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження,

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи,

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим,

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки,

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій,

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу,

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування,

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом,

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 року норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 07.02.2024 року о 12:58:54 були внесені відомості у кримінальному провадженні № 0000008, де потерпілим визнано ОСОБА_2 , правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 371 КК України.

Як вбачається з матеріалів скарги, скаржник ОСОБА_2 , як потерплий, оскаржує бездіяльність відповідальних посадових осіб Запорізької обласної прокуратури та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, яка полягає у не проведенні слідчих дій.

Слідчий суддя приходить до висновку, що в даному випадку вимоги скарги ОСОБА_2 не підпадають під вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, зазначений у ст. 303 КПК України.

Скаржником не зазначено, у нездійсненні якої саме процесуальної дії полягає бездіяльність органу досудового розслідування, прокурора, що унеможливлює встановлення строку її вчинення, а отже, не доводить можливості оскарження такої дії під час досудового розслідування, тому у відкритті провадження за скаргою необхідно відмовити на підставі ч. 4 ст. 304 КПК України

При цьому слід роз`яснити, що особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, має право оскаржити недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування, у порядку, встановленому ч. 1 ст. 308 КПК України, тобто прокурору вищого рівня.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальних посадових осіб Запорізької обласної прокуратури та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 07.02.2024 року відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати скаржнику.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1