Справа № 442/1757/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/212/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження № 0000006 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.01.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.01.2024, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України та обрано йому покарання 13 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з часу його затримання, тобто з 08.04.2022, зарахувавши у строк покарання час перебування ОСОБА_7 під вартою з 09.01.2022 (протокол затримання від 10.01.2022, т.3 а.с. 133-135) до 25.03.2022 (ухвалою Львівського апеляційного суду від 25.03.2022 запобіжний захід змінено на домашній арешт).

Скасовано заходи по забезпеченню даного кримінального провадження, а саме арешти, накладені на майно згідно ухвал слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 10.01.2022, від 11.01.2022, від 10.01.2022, від 20.01.2022 та від 31.01.2022 (т.3 а.с. 191, 194, 196, 225, 244).

Арешт, накладений на майно обвинуваченого згідно ухвали слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 25.03.2022 про накладення арешту на автомобіль марки «RenaultMegane», р.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, том 4 а.с. 96-97, залишено чинним до виконання вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілих.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 44145,60 грн.

Цивільний позов потерпілих задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1500000,00 гривень заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по 750 000,00 гривень заподіяної моральної шкоди кожному.

У задоволенні решти цивільного позову відмовлено.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , який просить вирок суду першої інстанції скасувати та змінити кваліфікацію діяння ОСОБА_7 , з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України,

При призначенні покарання ОСОБА_7 врахувати обставини, що пом`якшують покарання, позитивні характеристики обвинуваченого та призначити його в межах мінімальної межі санкції статті.

Час перебування під вартою ОСОБА_7 зарахувати до терміну призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілих стосовно ОСОБА_7 задоволити з врахуванням встановлених в суді обставин скоєного діяння, його кваліфікації за ст.118 КК України.

Речові докази по справі: належні ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Самсунг», та куртку коричневого кольору «Pullandbear» - повернути власнику.

Інші питання, що підлягають вирішенню в нарадчій кімнаті при постановленні вироку - на розсуд суду.

Апелянт вважає, що такий вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, а також у зв`язку із тим, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. У ході судового розгляду цієї кримінальної справи встановлено обставини, що свідчать про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого.

Під час розгляду кримінальної справи в суді встановлено розбіжності в показаннях потерпілих, свідків та обвинуваченого, що стосуються кількості пострілів. Так, потерпіла ОСОБА_11 говорить про один постріл, свідки ОСОБА_12 - 2-3 постріли, ОСОБА_13 - 2 постріли, обвинувачений ОСОБА_7 - 5 пострілів.

Показання потерпілої ОСОБА_11 про обставини події, та її повідомлення на телефон служби «102» необхідно оцінювати з врахуванням того стресу, що вона пережила, наявних розбіжностей між даними її допиту та матеріалами справи.

Також необхідно зазначити, що додатковими оглядами домогосподарства виявлено гільзу, гумову кулю, а також сліди від влучання куль в металеві двері.

Вказане свідчить про те, що в ході свого нападу на господарство ОСОБА_7 - ОСОБА_14 вчинив декілька (не менше 5-ти) пострілів.

Також, при розгляді даної кримінальної справи є розбіжності, що стосуються місця знаходження трупа ОСОБА_15 у показаннях потерпілих, свідків, обвинуваченого та матеріалах провадження. Так, потерпіла ОСОБА_16 говорить про знаходження тіла на подвір`ї господарства Гарби, ця інформація є на записі повідомлення на службу «102», первинним оглядом встановлено місце знаходження значного об`єму крові (ймовірно ОСОБА_15 ). Проте потерпілий ОСОБА_10 , а також два його товариші - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , повідомили, що виявили труп на межі господарств.

З огляду на вказане необхідно зазначити, що якщо б ОСОБА_7 переміщав труп, то при первинному огляді місця події було б виявлено сліди волочіння (борозна на снігу, в тому числі і сліди крові), або якщо ніс - весь одяг ОСОБА_7 був би в крові.

З огляду на викладене можна припустити, що потерпілий ОСОБА_10 , а також два його товариші - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з цього приводу дають невірні показання з метою відбілити репутацію померлого ОСОБА_14 .

Щодо кваліфікації діяння ОСОБА_7 то апелянт зазначив наступне.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 вмінено вчинення умисного протиправного позбавлення життя ОСОБА_14 на грунті довготривалих особистих неприязних стосунків. Мотив скоєння таких дій - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Яка мета такого діяння - в обвинуваченні не зазначено.

Однозначно доведено в ході розгляду справи в суді об`єктивну сторону діяння, вчиненого ОСОБА_19 , а також те, що між обвинуваченими та потерпілим ОСОБА_20 був конфлікт з 2020 року, в ході якого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.

Також встановлено, що 09.01.2022 року ОСОБА_7 на ґрунті неприязних відносин через старий конфлікт пошкодив майно ОСОБА_15 - розбив вікно. Після цього він повернувся додому. Тобто, він припинив свої протиправні дії. Якщо в такому випадку кваліфікувати діяння ОСОБА_7 , то воно не міститиме складу будь - яких кримінальних правопорушень (відсутні склади кримінальних правопорушень, передбачених ст.296 КК України, оскільки скоєне з особистих мотивів та не в громадському місці, та ст. 194 КК України, бо вартість збитків є однозначно нижчою за необхідну для наявного складу злочину).

Далі вже ОСОБА_21 починає вчиняти протиправні діяння: бере пістолет, набої до нього, без дозволу іде на територію домогосподарства до ОСОБА_7 , стріляє, кричить, гримає по дверях будинку, погрожує розправою. Його поведінка не відповідає наслідкам, що наступили від діянь ОСОБА_7 , обставинам подій та свідчить про намір мститися та бажання розправи над ОСОБА_7 .

Далі ОСОБА_7 , з метою захисту вчиняє насильницькі дії стосовно ОСОБА_15 , в результаті чого наступила смерть останнього. Проте такі дії ОСОБА_7 вчинив лише і виключно з метою захисту себе та своєї сім`ї від нападника.

Про наявність захисту свідчать як і огляд місця події та виявлені в ході огляду предмети, так і висновок судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 № 36 від 23.03.2022 року, з якого вбачається, що останній виявляв розлад особистості емоційно-нестійкого типу, імпульсивний варіант. У період, що передував інкримінованим діям, ОСОБА_7 міг перебувати в стані страху.

Тобто з врахуванням викладених обставин обвинуваченням не доведено мотиву та мети скоєння умисного вбивства.

Більше того, таке твердження спростовано матеріалами кримінального провадження та доведено позбавлення життя ОСОБА_15 з метою захисту від неправомірних дій останнього, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

З врахуванням викладеного, інкриміноване діяння ОСОБА_7 , за ч.1 ст.115 КК України, підлягає перекваліфікації на ст.118 КК України.

Щодо заявлених цивільних вимог апелянт зазначає наступне.

Потерпілими у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заявлено позовні заяви до ОСОБА_7 про відшкодування 2 млн. грн. заподіяної моральної шкоди кожному.

Разом з тим, при прийняти рішення щодо відшкодування необхідно врахувати те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

З врахуванням викладеного, такі позовні заяви підлягають до часткового задоволення. Також, при призначенні покарання судом першої інстанції застосовано покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На апеляційну скаргу сторони захисту подали заперечення представник потерпілих ОСОБА_22 , прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 січня 2022 року, приблизно о 22 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , взяв в руки ніж та, на ґрунті довготривалих особистих неприязних стосунків, вирішив умисно позбавити життя ОСОБА_14 , який в цей момент також знаходився на подвір`ї вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , переслідуючи мотив, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків у вигляді смерті людини, утримуючи в своїй правій руці ніж підійшов до ОСОБА_14 , умисно наніс йому лезом ножа один удар в область голови, спричинивши різані рани верхньої та нижньої губи зліва, та ще два удари в область грудної клітини, тим самим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, із локалізацією рани на рівні другого міжребер`я зліва між середньо-ключичною та передньою під пахвинною лініями, ушкодження по ходу раневого каналу підлеглих м`яких тканин, наскрізного ушкодження нижньої частки лівої легені, зовнішнього листка серцевої сорочки по лівому контуру серця, із виливом крові у ліву плевральну порожнину та порожнину осердя, з крововиливами по ходу раневого каналу та проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, із локалізацією рани на рівні третього міжребер`я зліва по біля грудинній лінії, зовнішнього листка серцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця, із виливом крові у ліву плевральну порожнину та порожнину осердя, з крововиливами по ходу раневого каналу, що привело до виливу крові в порожнину осердя та тампонади серця кров`ю, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_14 помер на місці події.

Потерпіла ОСОБА_11 судом апеляційної інстанції була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибула, скерувала до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи за її відсутності та без участі її представника - адвоката ОСОБА_22 , оскільки від його послуг вона та її брат відмовилися так, як ОСОБА_22 припинив адвокатську діяльність. Потерпіла просила залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції залишити без змін. Заперечення по справі були подані адвокатом ОСОБА_22 .

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника адвоката ОСОБА_6 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 , про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , які, кожен окремо, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України, а саме умисне протиправне заподіяння смерть іншій людині (вбивство).

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, з врахуванням обставин вчиненого злочину, не визнання обвинуваченим вини у скоєному, судовий розгляд судом першої інстанції проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання, оскільки враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином відповідно до ст. 12 КК України; спосіб вчинення злочину, обстановку вчинення злочину; думку потерпілих, які просили призначити максимальну міру покарання обвинуваченому за скоєне; особу обвинуваченого, який і розкаявся в скоєному під час судових дебатів, однак протягом розгляду справи по суті не переконав суду, що він щиро розкаюється у вчиненому та жалкує, таке тверження не знайшло підтвердження в ході судового розгляду, обвинувачений не визнавав своєї винності, вказував постійно, що захищався від дій ОСОБА_14 , давав суперечливі показання, вказував, що потерпілі його оговорюють, не просив у потерпілих вибачень з приводу вчиненого. Вибачення у потерпілих попросив лише захисник обвинуваченого.

При цьому суд першої інстанції наголосив та врахував, що щире каяття це не формальна вказівка на те, що обвинувачений розкаюється, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.

Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 09.01.2022 КНП "Дрогобицька міська лікарня №1 Дрогобицької міської ради, т. 3 а.с. 249).

При обранні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував тяжкі наслідки від дій ОСОБА_7 так, як без батька залишилось троє дітей, один з яких неповнолітній, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, до арешту не працював.

Також судом першої інстанції було враховано особу ОСОБА_7 : його задовільний стан здоров`я; вік, наявність двох малолітніх дітей, позитивну характеристику за місцем проживання; думку потерпілих, які при призначенні покарання просили суворо покарати обвинуваченого, а тому суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе лише при застосуванні покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується апеляційних вимог сторони захисту, то такі були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Покликання захисника обвинуваченого на те, що в показах свідків та наявних в матеріалах справи доказах є розбіжності в тому скільки ОСОБА_14 зробив пострілів, були спростовані доводами зазначеними у вироку суду першої інстанції і аж ніяк не впливають на факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, зокрема і ножом, які спричинили смерть ОСОБА_14 .

У суді першої інстанції не знайшла підтвердження версія обставин викладена ОСОБА_7 про те, що він діяв в межах захисту, емоційно, оскільки боявся свого сусіда ОСОБА_14 , який у 2022 році з товаришем утихомирював ОСОБА_7 , під час сварки останнього з його психічнохворою бабусею, яка проживає на одному з ним подвір`ї, та втрутились у їхню сварку, побивши його. Внаслідок побиття у ОСОБА_7 , був заламаний ніс, він себе погано почував, боліла голова, почав боятись ОСОБА_14 , перестав підтримувати з ним будь-які стосунки. Таку версію зі сторони обвинуваченого судом першої інстанції було оцінено, як уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним особливо тяжкий злочин.

Тобто в суді першої інстанції не знайшло підтвердження покликання сторони захисту, що ОСОБА_7 в своїх діях перевищив межі необхідної оборони, а не вчинив умисне вбивство. Отже підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст. 115 на ст. 118 КК України не було в суді першої інстанції і не появилося таких підстав під час розгляду справи та перевірки матеріалів в суді апеляційної інстанції.

Щодо покликань захисника про те, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 давали неправдиві покази стосовно того де саме вони виявили тіло ОСОБА_14 , то зазначене припущення в апеляційній скарзі нічим не підтверджене. Тіло загиблого вони виявили за межами подвір`я ОСОБА_7 . ОСОБА_14 лежав на спині, без взуття, ноги звисали з проволки (дроту), яка там була натягнута. На обличчі потерпілого бачили кров. Подвір`я ОСОБА_7 та будинок добре освітлювалось електричними лампами. У подальшому, під час обшуку, було виявлено взуття жертви та пістолет біля входу в гаражне приміщення. Відповідно тіло за межі подвір`я було переміщено, хоча обвинувачений таке заперечував, однак точно нічого сказати не зміг.

Згідно протоколу обшуку від 10.01.2022 року сліди волочіння тіла були виявлені, як і сліди особи, яка це вчинила, все це вбачається з переглянутого судом першої інстанції відеозапису затримання ОСОБА_7 зданого запису також вбачається, що ОСОБА_7 перебував у приміщенні будинку без верхнього одягу, був збуджений та неадекватний, бо його до появи працівників поліції утримував батько. Отже від одягу на якому була кров та від ножа встиг позбутися.

Колегія суддів вважає, що при ухвалені оскаржуваного вироку судом першої інстанції були враховані всі наявні в матеріалах провадження письмові докази, відеозаписи, яким суд надав належну, обгрунтовану правову оцінку, з яких вбачається спростування апеляційних вимог сторони захисту.

Так суд першої інстанції врахував, що вчинення даного злочину не було викликано протиправною поведінкою потерпілого, оскільки ОСОБА_14 не був конфліктною особо, а настання смерті потерпілого охоплювалося умислом ОСОБА_7 , адже перед моментом вбивства обвинувачений телефонував потерпілому, писав погрозливі повідомлення на мобільний телефон, розбив каменем вікно будинку ОСОБА_14 . Викладене та неадекватність дій ОСОБА_7 , загрози зі сторони останнього, спонукали ОСОБА_14 вийти до останнього зсувати причини таких дій, однак ОСОБА_7 вирішив розправитися з сусідом, а не захиститися від нього, бо обвинувачений наносив удари потерпілому до того часу поки не позбавив його життя, тобто мав умисел на вбивство та мету розправитися за страх, який виник у ОСОБА_7 після побиття його сусідом з товаришем. Тобто дії ОСОБА_7 не становили необхідну оборону, вони набули протиправного характеру і були розцінені судом першої інстанції належно, тобто як вбивство. За сукупністю доказів спрямованість умислу дій обвинуваченого вирішувалось судом з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховано знаряддя злочину, спосіб, кількість нанесених ударів, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злодіяння, поведінку винного під час та після скоєного злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Також суд врахував поведінку обвинуваченого під час розгляду справи в суді, суб`єктивне ставлення до скоєного та наслідків своїх дій. ОСОБА_7 не надавав будь-якої медичної допомоги потерпілому після скоєного, по прибуттю погрожував і працівникам поліції. Від проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_7 відмовився. Якби в діях обвинуваченого дійсно було перевищення меж необхідної оборони то ОСОБА_7 в першу чергу був би зацікавлений пояснити та показати свої дії, а також видав би знаряддя злочину.

Підтвердження факту нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_14 не з метою захисту, а саме з прямим умислом помсти останньому підтверджується наступними документами, наявними в матеріалах кримінального провадження :

1. Даними висновку судово-медичної експертизи №18, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження:

- проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва із локалізацію рани на рівні другого міжребер`я зліва між середньо-ключичною та передньою підпахвинною лініями, ушкодженням по ходу раневого каналу підлеглих м`яких тканин, наскрізного ушкодження нижньої частки лівої легені, зовнішнього листка серцевої сорочки по лівому контуру серця, із виливом крові у ліву плевральну порожнину та порожнину осердя, з крововиливами по ходу раневого каналу;

- проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва із локалізацією ранина рівні третього міжребер`я зліва по білягрудинній лінії, з ушкодженням по ходу підлеглих м`яких тканин, четвертого ребра зліва по білягрудинній лінії, зовнішнього листка серцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця, із виливом крові в ліву плевральну порожнину та порожнину осердя, з крововиливами по ходу раневого каналу;

- різані рани верхньої та нижньої губи зліва;

- забійні рани в лівій тім`яно-потиличній ділянці, в правій надбрівній ділянці, в ділянці правої брови;

- множинні садна з локалізацією на обличчі, більше справа, в правій лобно-тім`яній ділянці, на спинці носа, в лівій надбрівній ділянці, в лівій скроневій ділянці, в лівій завушній ділянці, в ділянці лівої вушної мушлі.

Вищевказані ушкодження, судячи з їх морфологічних особливостей, виникли незадовго до настання смерті. При цьому, тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва та різаних ран верхньої і нижньої губи зліва виникли внаслідок триразове: взаємодії із гострим колюче-ріжучим знаряддям, що мав одне діюче гостре лезо та обушок, з достатньою для виникнення такого ушкодження силою. Особливості колото-різаних ран в ділянці грудної клітки зліва та раневих каналів свідчать про те, що клинок знаряддя мав довжину не менше 12-13 см, ширина його на рівні занурення в рану не більше 3,5-4см, обушок клинка товщиною біля 0,2-0,Зсм. Враховуючи напрямок раневого каналу, що відповідає рані в другому міжребер`ї зліва, можна судити про те, що -травмуюче знаряддя діяло в напрямку згори донизу, спереду назад та зліва направо (згідно вертикального положення тіла). Площина клинка була зорієнтована злегка згори донизу та зліва направо, вістрям наліво, обушком направо, про що свідчать гострий характер лівого кінця рани на передній поверхні грудної клітки в другому міжребер`ї та П-подібний правого. Враховуючи напрямок раневого каналу, що відповідає рані в третьому міжребер`ї зліва можна судити про те, що травмуюче знаряддя діяло в напрямку злегка згори донизу, спереду назад та зліва направо (згідно вертикального положення тіла). Площина клинка була зорієнтована згори донизу та зліва направо, вістрям догори, обушком донизу, про що свідчать гострий характер верхнього кінця рани на передній поверхні грудної клітки в третьому міжребер`ї та П-подібний нижнього. Тілесні ушкодження у вигляді множинних саден та забійних ран з локалізацією на голові трупа ОСОБА_14 виникли внаслідок багаторазової взаємодії з тупими предметами, що мали, переважно, обмежені діючі поверхні. Проникаючі колото- різані поранення грудної клітки зліва, виявлені на тілі трупа ОСОБА_14 , мають ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Інші виявлені на його тілі ушкодження в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають. При цьому, ушкодження у вигляді забійної рани в лівій тім`яно-потиличній ділянці та різаних ран верхньої і нижньої губ зліва мають ознаки легкого ступеня, як такі, що викликають короткочасний розлад здоров`я. Інші виявлені на тілі трупа ОСОБА_14 тілесні ушкодження мають ознаки легкого ступеня тяжкості. Окрім цього, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у вигляді множинних саден на передній поверхні тулуба справа, які, судячи з їх морфологічних ознак, виникли посмертно внаслідок взаємодії з тупим твердим предметом чи предметами.

Смерть ОСОБА_14 наступила внаслідок проникаючих колото-різаного поранень грудної клітки зліва з ушкодженням по ходу раневих каналів нижньої частки лівої легені, серцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка, що привело до виливу крові в порожнину осердя та тампонади серця кров`ю. На основі даних первинного огляду трупа 10.01.2022, проведеного слідчим СВ ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Л/о ОСОБА_24 в приміщенні КНП «Трускавецька міська лікарня», коли він був на дотик теплим, трупне заклякання було добре виражене в жувальних та м`язах шиї, порушене в м`язах рук, слабо виражене в м`язах живота та ніг, трупні плями були виражені на задній поверхні тулуба, при дозованому натисканні на них о 02 годині 22 хвилини зникали та відновлювали своє забарвлення через 15 секунд, враховуючи причину смерті, пору року, місцезнаходження трупа, динаміку розвитку трупних явищ при дослідженні у морзі, можна припускати, що смерть його настала приблизно за 2-4 годин до первинного огляду трупа (т.4 а.с. 1-5).

2. Даними висновку судово-медичної експертизи №04/2022-мк, відповідно до якого при проведені судово-медичної експертизи у відділені судово-медичної криміналістики клаптя шкіри з грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_14 було виявлено: два наскрізних колото-різаних ушкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа який мав одне лезо та обух П-подібної форми (т. 4 а.с. 6-9).

3. Відповіддю на запит слідчого з Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області щодо надання світлокопії електронного запиту за зверненням громадянина ОСОБА_14 по факту розбиття каменем вікна, відповідно до якого 04.03.2021 о 02:12 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_14 повідомив, що невідома особа кинула у вікно камінь та розбила його;

4. Відповіддю на запит слідчого з ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області щодо надання з відеозапису з нагрудних камер відеореєстраторів з подіями, що мало місце 09.01.2022 в с. Станиля з DVD-диском із відеозаписом, який оглянуто в ході судового розгляду та згідно якого на місце події 09.01.2022 прибули поліцейські до подвір`я ОСОБА_7 . На 4 хвилині 8 секунді першого відеозапису під назвою «0000000__0074» (час на відеореєстраторі - 22 година 23 хвилина 09.01.2022) поліцейська, відеозапис якої наявний, повідомляє, що ОСОБА_7 закрився у хаті, виходив на «крильце» (тобто виходив надвір з будинку) і сказав до поліцейських, що «зараз Вам залізо в груди запхаю», після чого закрився у хаті. На 7 хвилині відеозапису з відеореєстратора (час на відеореєстраторі вказаний 22 година 25 хвилин 09.01.2022) видно як з вхідний дверей будинку, де місце добре освітлюється зовнішнім освітленням будинку, виходить ОСОБА_7 і агресивно кричить до поліцейських у нецензурній формі, погрожує поліцейським фізичною розправою, неадекватно себе поводить, погрожує «смотрящим з Дрогобича», «смотрящим з Трускавця». Такі погрози, в тому числі фізичною розправою і неадекватна поведінка ОСОБА_7 є постійно (наприклад на 9 хвилині 42 секунді відеозапису (час на відео реєстраторі 22 година 28 хвилин). У той же час на другому відеозаписі з відеореєстратора поліцейського під назвою «0000000__0075» (час запису з 22 години 48 хвилин до 22 години 55 хвилин) після того як поліцейські зайшли в будинок ОСОБА_7 , ні він, ні його присутні в будинку дружина та батьки ОСОБА_7 нічого не повідомляли про будь-який напад на будинок чи на ОСОБА_7 . ОСОБА_14 , про застосування останнім зброї, а на 3 хвилині 44 секунді відеозапису (час відео реєстратора 22 година 52 хвилини 40 секунд) мати ОСОБА_7 кричала до нього: «Ти ОСОБА_25 , забив, дурню!». На 4 хвилині 56 секунді, на питання поліцейським, чим він убив ОСОБА_14 , що запхав у серце, останній відповів, що він нікого не вбивав. На наступних відеозаписах з камери відеореєстратора поліцейського на час перебування у відділі поліції та у лікарні ОСОБА_7 нічого не повідомляє про напад на нього чи на його будинок зі сторони ОСОБА_14 із застосуванням зброї. Навпаки, будучи біля входу в Трускавецький відділ поліції, на запитання поліцейських , що мав з собою ОСОБА_25 , ОСОБА_7 відповідає: «Чесно, я не пам`ятаю, що він мав з собою, бо він мій сусід, я виріс у третій школі»» (час на відео реєстраторі третього відеозапису під назвою «0000000__0076» з 23 години 18 хвилин 56 секунді). На 4 хвилині 29 секунді четвертого відеозапису під назвою «0000000__0077» (час на відео реєстраторі 23 година 51 хвилина 09.01.2022), на запитання поліцейських у лікарні під час освідування на стан сп`яніння, чи бив його ОСОБА_25 і чи має він якісь тілесні ушкодження, отримані у цей день від ОСОБА_25 , ОСОБА_26 повідомив, що у нього таких ушкоджень не має. На 7 хвилині 13 секунд відеозапису (час відеореєстратора 23 година 53 хвилини 43 секунди) на пропозицію медичного працівника «продути в трубку» для визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 відмовився та сказав: «Чесно, я п`яний» і повідомив, що приблизно дві години тому назад (після того як йому повідомили, що на той час був біля 12 години ночі) він випив одну літру віскі на двох-трьох осіб, (т. 4 а.с. 17-18).

Крім того суд першої інстанції врахував покликання потерпілих взяти до уваги стан здоров`я ОСОБА_14 на момент його вбивства, а саме те, що в останнього було ушкоджено колінний суглоб і він переміщувався за допомогою милиці, тобто не був в повній мірі мобільним, щоб відреагувати на дії ОСОБА_7 , зокрема ухилитися від нанесених обвинуваченим ударів ножем.

Що стосується апеляційних вимог сторони захисту про те, що судом першої інстанції безпідставно задоволено такий великий цивільний позову про відшкодування на користь потерпілих моральної шкоди, та його слід задовольнити лише частково і такий розмір повинен бути не більше ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілих, то такі є необгрунтованими.

Так судом першої інстанції при призначенні розміру морального відшкодування потерпілим у справі було враховано те, що обвинувачений перед потерпілими не вибачився за скоєне, пробачення не просив, не відшкодував та не намагався відшкодувати витрати понесені потерпілими у зв`язку зі смертю їх батька та чоловіка.

Суд першої інстанції при визначені розміру морального відшкодування керувався практикою Європейського суду з прав людини, рішеннями ЄСПЛ по цьому питанню, постановами Верховного Суду з врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, призначив обгрунтовану суму компенсації.

При цьому суд першої інстанції врахував доводами потерпілих про те, що вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину вбивство близької, рідної людини, змусило їх пройти важку процедуру захоронення і нанесло їм глибокі моральні страждання. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають і будуть вимагати в подальшому значних компенсаторних можливостей задля їх подолання. Дана подія повністю змінила життя потерпілих: дружини та дітей загиблого. Для дружини, ОСОБА_9 , чоловік був її опорою, з ним вона прожила більше 25 спільних років подружнього життя, а тому нелюдське, на її думку, фактично безпричинне вбивство чоловіка завдало їй непоправної моральної шкоди. Вона досі відчуває апатичне ставлення до життя, після цих подій постійно відчуває нервові переживання, фізичну головну біль, розлади сну, стривоженість. Через смерть чоловіка вона залишилася вдовою, та на даний час сама змушена утримувати малолітнього сина ОСОБА_27 , 2011 року народження, який постійно запитує про батька.

Вбивство батька завдало ОСОБА_11 , ОСОБА_10 непоправної втрати, так як злочинні дії ОСОБА_7 залишили їх назавжди без батьківської турботи. З дня смерті батька у дітей різко погіршився стан здоров`я, вони переживають моральні страждання, так як сподівалися на батька як на опору в житті. Їх моральні потрясіння постійно збільшуються при згадці про обставини загибелі батька, особливо донька, оскільки смерть батька відбулася фактично на її очах. Діти пережили надзвичайний емоційний стрес, значне фізичне і моральне потрясіння та отримали глибокі душевні страждання, які щодня повторюються при згадці про обставини загибелі батька. Через трагічну смерть батька їх постійно супроводжує печаль і туга за батьком, вони перебувають у пригніченому стані, не можуть належно займатися своїми звичними заняттями та у повній мірі зосередитись на основних питаннях подальшого життя.

Відтак в суді апеляційної інстанції колегією суддів з`ясовано, що апеляційні вимоги обвинуваченого були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, з врахуванням доказів наявних в матеріалах справи, погоджується з думкою суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Таким чином, із врахуванням вказаних вище обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій ч. 1 ст.115 КК України і визначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі, із реальним його відбуванням.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, а є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Відповідно апеляційні вимоги захисника обвинуваченого про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1ст.115 на ст. 118 КК України не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 ПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.01.2024 року, яким засуджено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той же час з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий:

Судді: