Провадження №11-сс/801/353/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024 року про застосування у кримінальному провадження №0000066 від 12.06.2023 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський, жителя АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024 року клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 задоволено.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Затримано підозрюваного ОСОБА_7 в залі суду, відразу після проголошення даної ухвали слідчого судді.

Строк тримання під вартою діє протягом 42 (сорока двох) днів з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто до 4 червня 2024 року (час рахувати відповідно до протоколу затримання).

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 4 червня 2024 року.

Організацію затримання ОСОБА_7 та складання протоколу затримання покладено на слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024 року скасувати повністю та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 , погодженого з заступником Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Згідно клопотання слідчого ОСОБА_7 підозрюється у наступному.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан та який діє на даний час.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 48, старшого сержанта ОСОБА_7 , з 01.03.2022 зараховано в списки військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення і вважати таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 , з «01» березня 2022 року.

Окрім цього, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 06.05.2022 № 111, капітана ОСОБА_11 вважати таким, що з 06.05.2022 справи і посаду командира військової частини прийняв та приступив до виконання обов`язків.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст. ст. 6, 11, 16 Статуту, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

В свою чергу, старший сержант ОСОБА_7 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану та вчинив злочин за наступних обставин.

Так, 07.06.2023 за вх. №112 від 07.06.2023 на адресу військової частини НОМЕР_2 надійшла телефонограма з військової частини НОМЕР_1 за №1278/497 від 07.06.2023 щодо направлення повідомлення про прийняття кадрових рішень командира військової частини НОМЕР_3 від 06.06.2023 №350/209/264/ОС стосовно командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_7 .

Додатком до вказаного повідомлення було направлено на адресу військової частини НОМЕР_2 повідомлення про прийняття кадрових рішень командира військової частини НОМЕР_3 від 06.06.2023 №350/209/264/ОС, наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06.06.2023 №82-РС та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 №158 «Про прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 ».

Так, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06.06.2023 №82-РС, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу Збройних Сил України увільнити від займаних посад і призначити старшого сержанта ОСОБА_7 - командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 - командиром відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_4 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 №158 «Про прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 » командиру військової частини НОМЕР_2 в термін з 07 по 08 червня 2023 року організувати прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 . Термін прибуття старшого сержанта ОСОБА_7 для розрахунку до військової частини НОМЕР_1 до 10 години 09 червня 2023 року з подальшим убуттям до військової частини НОМЕР_3 . Наказ довести до особового складу в частині, що стосується.

Так, 07.06.2023 в першій половині дня у службовому кабінеті командира військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_12 доведено до старшого сержанта ОСОБА_7 наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06.06.2023 №82-РС та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 №158 «Про прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 ».

Однак старший сержант ОСОБА_7 відмовився виконувати вимоги наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06.06.2023 №82-РС та витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 №158 «Про прийняття та здавання справ та посади командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 ».

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що розгляд клопотання відбувався з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування тримання під вартою порушено вимоги ст. 186 КПК України; висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому вищезазначена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції, всупереч вимог п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, неналежним чином оцінено в сукупності всі обставини справи, зокрема не прийнято до уваги, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання; має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину; дружина, яка є інвалідом 3 групи та потребує догляду, те, що ОСОБА_7 неодноразово перебував в закордонних місіях ООН в складі Збройних сил України, де представляв нашу державу, добровільно, після масштабного вторгнення агресора пішов служити в ЗСУ. З 2022 року .

На думку сторони захисту, повідомлення про підозру від 04.04.2024 року необгрунтоване та не підтверджене жодними доказами.

Недоведено слідчим та прокурором необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Сторона захисту вказує, що прокурором не доведено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в результаті чого висновки суду першої інстанції є необгрунтованими.

На протязі трьох тижнів з дати повідомлення про підозру, ОСОБА_7 продовжував несення служби у військовій частині НОМЕР_2 та нікуди не переховувався, не був затриманий в порядку ст. 208 КПК, що свідчить про відсутність ризиків.

Суд не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України та не врахував положення Європейської конвенції з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, застосувавши до ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення з наступних підстав

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, які перешкодять виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

У відповідності до п. «с» ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Згідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

В кримінальному провадженні № 0000066, внесеному до ЄРДР 12.06.2023 року 04.04.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які слідчий суддя врахував при обранні щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створ ять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/ обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та, приймаючи рішення, врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин та дійшов вірного висновку, що з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, доцільно обрати тримання під вартою.

З висновками слідчого судді погоджується апеляційний суд.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 на те, що слідчим суддею порушено вимоги ст. 186 КПК України є необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 186 КПК України клопотання про застосування запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, його захисником до суду відповідного клопотання.

Згідно матеріалів судового провадження клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею отримано 18.04.2024 року, що підтверджується протоколом автоматичного визначення судді від 18.04.2024 року.

18.04.2024 року за участі учасників судового процесу прокурора ОСОБА_13 , підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 слідчий суддя розпочав розгляд клопотанням про застосування запобіжного заходу.

Однак, за клопотанням захисника ОСОБА_6 розгляд клопотання було відкладено на інший зручний час для всіх учасників провадження 19.04.2024 року.

19.04.2024 року для явки свідка за клопотанням підозрюваного ОСОБА_7 розгляд клопотання відкладено було на 24.04.2024 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень ст. 186 КПК України, оскільки клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею з моменту надходження до суду було вчасно призначено до судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо залишення без задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є безпідставними.

Перевіривши рішення слідчого судді, колегія суддів, погоджуючись з необхідністю застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що в даному випадку можливо застосувати альтернативний запобіжний захід з урахуванням положень ч.4 ст. 183 КПК України.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу підозрюваного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_7 заставу.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що підозрюваний ОСОБА_7 є пенсіонером згідно пенсійного посвідчення № , згідно посвідчення серії НОМЕР_5 учасником бойових дій, військовослужбовцем, з моменту внесення відомостей 12.06.2023 року про кримінальне правопорушення до ЄРДР і до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_7 продовжував виконувати свої функціональні обов`язки по захисту держави, виконує всі процесуальні дії за його участю, раніше не судимий, характеризується з позитивної сторони згідно характеристики ГО ОСББ «Залізничне -Київське 43», згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) № 1822 має ряд хронічних захворювань, має міцні соціальні зв`язки, батьків похилого віку, а саме батька ОСОБА_14 , який є пенсіонером за віком згідно пенсійного посвідченням № , матір ОСОБА_15 є пенсіонером за віком згідно пенсійного посвідчення № , одружений згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 09.04.2024 року, дружина ОСОБА_16 згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 374988 має третю групу інвалідності безтерміново.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини його вчинення, майновий стан підозрюваного, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задоволити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого частково та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, а також покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника задоволити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 задоволити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.06.2024 року.

Визначити суму застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 60 560 грн., яку необхідно внести на депозитний рахунок Вінницького апеляційного суду.

При внесені суми застави звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

У разі внесення застави покласти наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з місця перебування (визначеного місця несення військової служби) без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3