КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.02.2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000039 від 18.01.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.02.2024 року включно.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при розгляді клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не врахував, що:1) з`явилися обставини, які не були враховані раніше та виникли після застосування запобіжного заходу, а саме у ОСОБА_7 з`явилося житло для проживання у місті Києві, яке орендувала йому дружина ОСОБА_8 ; 2) зменшилися ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (переховування від суду, у зв`язку з відсутністю соціальних зав`язків) нові ризики не з`явились; 3) обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до затримання працював на будівництві, розлучений, проте підтримує дружні відносини з дружиною, має місце проживання в м. Києві, на його утриманні перебувають неповнолітня донька та батьки похилого віку, які потребують постійного догляду та лікування, характеризується позитивно, за час перебування у СІЗО жодних скарг не надходило, має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування; 4) задовольняючи останнє клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором не заявлено жодного нового ризику, натомість заявлені раніше ризики очевидно зменшились зі спливом часу; 5) практика ЄСПЛ є джерелом права та має бути застосована при розгляді клопотання.

Також апелянт вказує, що з часу перегляду Київським апеляційним судом ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2023 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою минуло сім місяців і протягом цього часу ОСОБА_7 у судових засіданнях неодноразово заявляв про готовність влаштуватися на роботу (будівельником), подавав до суду клопотання про намір мобілізуватися до Збройних Сил України та висловлював бажання відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому, через адвоката до суду були подані письмові пояснення від його батьків та дружини з проханням змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, а також в матеріалах справи наявний договір оренди житла від 10.12.2023 року між власником ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що в сукупності свідчить про сталі соціальні зв`язки та значне зменшення ризику переховування від органів досудового слідства та суду.

На думку захисника, при постановленні оскаржуваної ухвали з`ясовано не всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою. В умовах дії в Україні правового режиму воєнного стану ОСОБА_7 не може виїхати за кордон в силу свого віку. Щодо ризику впливу на свідків та потерпілого, слід врахувати, що головними свідками у справі є дружина потерпілого та друг потерпілого, які проживають в одному будинку і спілкуються кожного дня між собою, а тому хоча такий ризик і теоретично є, але він дуже мінімальний, так як про це відразу буде повідомлено самим потерпілим.

Також просить врахувати погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , який утримується в слідчому ізоляторі майже рік. Останній має сильні зубні болі, а належної медичної допомоги у СІЗО йому не надають.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданої захисником апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження №369/3827/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 12.12.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0000039, у якому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а саме ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, неодружений, офіційно не працює, тобто не має постійного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду та впливати на свідків і потерпілого, допит яких ще не проведено з огляду на стадію кримінального провадження.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, може вчинити дії передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду з метою уникнення від відповідальності, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, а також суд врахував можливість впливу на свідків та потерпілого, які ще не були допитані з огляду на стадію розгляду кримінального провадження.

Таким чином суд дійшов висновку, що саме такий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даному етапі розгляду кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції пропродовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також наявність встановлених судом ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд обґрунтовано зазначив про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді клопотання прокурора судом з`ясовано не всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до затримання працював на будівництві, розлучений, проте підтримує дружні відносини з дружиною, має місце проживання в м. Києві і на його утриманні перебувають неповнолітня донька та батьки похилого віку, які потребують постійного догляду та лікування, не можуть слугувати безумовною підставою для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційні доводи захисника про те, що ОСОБА_7 утримується під вартою вже майже рік і за цей час стан його здоров`я значно погіршився, а належної медичної допомоги у СІЗО йому не надають, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я і стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та обрання ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.02.2024 року включно без альтернативи внесення застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3