ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/460/24 Справа № 235/1108/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2024 року про застосування до

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир Житомирської області,

запобіжного заходу у вигляді особистої поруки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які письмово зобов`язуються про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, з покаладенням обов?язків на підозрюваного до 08 квітня 2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистої поруки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які письмово зобов`язуються про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, з покаладенням обов?язків на підозрюваного до 08 квітня 2024 року включно.

Зобов`язано підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду та виконувати покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи (служби); утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні.

Контроль за виконанням зобов`язань про особисту поруку визначено здійснювати слідчому, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурору.

Звільнено підозрюваного з-під варти негайно після надання його поручителями визначених зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2024 року про відмову в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 . Задовольнити клопотання слідчого погоджене з прокурором про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 . Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що слідчим суддею безпідставно обрано запобіжний захід у виді особистої поруки за поручительства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Зауважує, що слідчий суддя прийняв рішення про передачу підозрюваного на поруки за відсутності поручителя ОСОБА_10 , внаслідок чого не переконався в добровільності його дій, не роз`яснив умови поруки, а також обов`язки та відповідальність поручителя. Таким чином, слідчий суддя істотно порушив вимоги ст. 180 КПК України.

Звертає увагу, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується, зокрема, протоколами огляду місця події, допиту потерпілого, проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного, висновком експертизи та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності. При цьому, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання від 3 до 8 років позбавлення волі, а тому наслідки та ризик втечі можуть бути визнані підозрюваним менш небезпечними, ніж імовірне покарання.

Бажання ухилитися від кримінальної відповідальності може спонукати підозрюваного до вчинення незаконного впливу на свідків шляхом вмовляння, підкупу, погроз чи застосування насильства, з метою зміни показань на його користь.

Вважає, що бажаючи уникнути кримінальної відповідальності шляхом затягування кримінального провадження та маючи статус військовослужбовця, може вчиняти дії спрямовані на створення штучних перешкод для явки до слідчого та суду. Зважаючи, що ОСОБА_9 є військовослужбовцем, його втеча зумовить вчинення військового злочину, передбаченого ст. 408 КК України.

Крім того, вказує, що підозрюваний може знову сісти за кермо, що через типову йому злочинну недбалість знову призведе до калічення та загибелі людей, тобто нового злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наполягає, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання встановленим ризикам потребує застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належний контроль за діями підозрюваного.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник потерпілого ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі, просила її задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу слідчого судді відносно ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у виді особистої поруки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без змін, вважаючи її законною, обґрунтованою та мотивованою.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що дане кримінального провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2024 року за №0000091, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується відповідним витягом.

За змістом клопотання, молодший лейтенант ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та перебуваючи на посаді командира взводу 1 танкового екіпажу танкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , приблизно о 19 годині 50 хвилин, 05 лютого 2024 року в темний час доби, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Mitsubishi Pagero», європейський реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух без пасажирів та вантажу по проїжджій частині автошляху сполученням «Добропілля-Лиман» з боку м. Краматорськ у напрямку м. Добропілля в районі села Варварівка Андріївської сільської громади Краматорського району Донецької області, проїжджаючи ділянку 31 км. вказаного автошляху, допустивши наїзд правою бічною поверхнею кузову керованого ним автомобіля на правий відбійник, внаслідок чого автомобіль марки «Mitsubishi Pagero», європейський реєстраційний номер НОМЕР_2 , в некерованому стані виїхав на смугу для зустрічного руху, де скоїв зустрічне зіткнення зі службовим автомобілем «МG 5», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався у зустрічному напрямку, в своїй смузі руху. В результаті зіткнення водій автомобіля «МG 5», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та пасажир, що знаходився в салоні автомобіля, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримали тілесні ушкодження. Внаслідок ДТП та отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_14 загинув на місці.

ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КПК України 06 лютого 2024 року о 00 годині 40 хвилин за підозрою у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

06 лютого 2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

07 лютого 2024 року о 10 годині 00 хвилин підозрюваному ОСОБА_9 надані копії клопотання та матеріали, якими обґрунтовується необхідність обрання запобіжного заходу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується зібраними у провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортного пригоди від 06.02.2024, зі схемою до нього, протоколом проведення слідчого експерименту від 06.02.2024, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_9 , який вказав на обставини дорожньо-транспортної пригоди, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 , медичними документами щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_13 , довідки щодо причин смерті потерпілого ОСОБА_14 , висновком експерта № СЕ-19/113-24/813-ІТ від 07.02.2024, за яким водію автомобіля марки «Mitsubishi Pagero», європейський реєстраційний номер НОМЕР_2 слід було керуватися технічними вимогами пункту 12.1 Правил дорожнього руху, мав в розпорядженні технічну можливість запобігти втраті контролю на керування цим транспортним засобом діючи до вимог п.12.1 Правил Дорожнього руху, і з технічної точки зору, дій водія невідповідні технічним вимогам пункту 12. Првил дорожнього руху, знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Разом з тим, слідчий суддя прийшов до висновку, що обґрунтування ризику можливого тиску на свідків тим, що підозрюваний ОСОБА_9 є військовослужбовцем і такі дії може вчиняти зі своїми товаришами по службі шляхом спільних дій на цивільних осіб, є неприйнятним та недоведеним, і є таким, що безпідставно паплюжить честь та гідність військовослужбовців ЗСУ. Будь-яких об`єктивних даних таким обставинам прокурор не навів.

Інші ризики, що зазначив прокурор, не знайшли свого підтвердження, оскільки підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, нині підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення з необережності, за місцем служби характеризується позитивно, а тому твердження, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, і на переконання прокурора таким кримінальним правопорушення є дезертирство, або вчинити самокаліцтво або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи, чим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Натомість, із наданої службової характеристики, ОСОБА_9 зарекомендував себе дисциплінованим, чесним, хоробрим, рішучим військовослужбовцем, який дорожить честю і славою Збройних сил, своєї частина і гідністю свого військового звання. А тому, відсутні підстави вважати, що військовослужбовець буди вчинити військові кримінальні правопорушення та інші дії, що паплюжать гідність військовослужбовців і на чаму наполягає прокурор.

Отже, слідчий суддя прийшов до висновку, що такі твердження прокурора є безпідставним припущенням, які не знайшли свого об`єктивного підтвердження, і не можуть бути враховано як підстава для застосування самого суворого запобіжного заходу. З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

В обґрунтування наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, стороною обвинувачення наведені ті самі обставини, що при обґрунтуванні інших ризиків, а саме можливість впливати на свідків на ухилятися від досудового слідства та суду.

Отже, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, що зазначені в клопотанні та доведені прокурором в судовому засіданні, в тому ступені дійсності, що вони є.

Отже, усі доводи, на які вказує апелянт у поданій апеляційній скарзі, були предметом розгляду слідчого судді і їм була надана належна правова оцінка, а інших, додаткових обставин, за яких можливо було б дійти висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором не наведено, і колегією суддів при розгляді даного провадження таких обставин, також, не встановлено.

Апеляційний довід прокурора про те, що оскаржена ухвала є незаконною, оскільки мала місце відсутність особистої присутності одного з поручителів ОСОБА_10 під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вважає слушним з огляду на таке:

Відповідно до ч. 1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 КПК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Враховуючи особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, служби, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби, суд 1-ї інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про достатність трьох поручителів для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, визначеним ст.177 КПК України.

Судом 1-ї інстанції було визначено, що поручителями можуть бути ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , які є особами, що заслуговують на довіру, враховуючи їх особи, місце служби, відсутність відомостей, що компрометують, відносно них.

А тому на підставі ч. 4 ст. 194 КПК України, враховуючи обставини в їх сукупності, передбачені ст. 178 КПК України, прийшов до висновку про наявність підстави для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді особистої поруки, що буде достатньо для запобігання вищезазначеним ризикам, існування яких доведено прокурором.

З матеріалів даного провадження вбачається, що заява про особисту поруку була підписана особисто всіма трьома поручителями, в тому числі і ОСОБА_10 , але особисто він прибути до залу судового засідання в день розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 не змін з об`єктивних підстав.

Колегія суддів не вважає слушними твердження апелянта про порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 180 КПК України, оскільки вказаною нормою закону не передбачено дачу особистих пояснень поручителями, а передбачено лише надання особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

З матеріалів даного провадження вбачається, що судом 1-ї інстанції було прийнято рішення про достатність пояснень лише двох поручителів для підтвердження того, що вони всі троє виявили реальне і щире бажання поручитися за виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді від 12 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_9 , вона не набула законної сили до моменту отримання судом особистого письмового зобов`язання від всіх поручителів, в тому числі і ОСОБА_10 , який з об`єктивних причин не був присутній під час судового розгляду (а.с.126-128). Підозрюваний ОСОБА_9 було звільнено з-під варти на наступний день 09.02.2024 року, тобто лише після отримання судом відповідного особистого письмового зобов`язання від усіх трьох поручителів (а.с. 129).

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 у виді особистої поруки за поручительства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, ухвалу слідчого судді суду 1-ї інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2024 року про застосування до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді особистої поруки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4