Провадження по скарзі № 1-кс/522/3780/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , дослідивши скаргу адвоката ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2024 року до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України, яка була розподілена на слідчого суддю ОСОБА_1 08.07.2024 року вказана скарга була отримана слідчим суддею нарочно.

Скарга обґрунтована наступним.

З повідомлення ОСОБА_4 вбачається, що його затримано співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , які здійснили незадокументоване затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після незадокументованого затримання, уповноважені службові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 , які здійснили затримання відразу вилучили у ОСОБА_3 наявні в нього документи та засоби зв`язку й доставили останнього до ІНФОРМАЦІЯ_1 під приводом примусового проходження ВЛК.

Проте, про таке затримання, подальші умови тримання та взагалі місцезнаходження ОСОБА_3 до теперішнього часу близьких родичів не повідомлено.

Навіть, після перевищення встановленого ст. 262 КУпАП строку адміністративного затримання у три години, уповноважені службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжували діяти в порушення правил ст. 29 Конституції України і не тільки не здійснили повідомлення близьких родичів ОСОБА_3 про його затримання, а й продовжують приховувати сам факт затримання і статус ОСОБА_3 із обсягом наданих йому законодавством України прав і обов`язків.

Наразі не відомо, чи ОСОБА_3 годують, чи не піддають його поганому поводженню, чи утримується він у належних умовах.

На думку адвоката, ОСОБА_3 утримується на території за підсудністю яка відноситься до Приморського районного суду м.Одеси, а тому просить постановити ухвалу, якою звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових відстав для відмови у відкритті провадження за цією скаргою з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п.1, п.17, п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Івано-Франківської області, який продовжено і на теперішній час.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст.64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2, ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають у запасі і не призвані на військову службу або не залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації можуть бути відповідно до закону залучені до виконання робіт, які мають оборонний характер.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Так, відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно із ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів скарги, адвокат ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, в якій просить звільнити ОСОБА_3 який на думку адвоката, незаконно позбавлений свободи невідомими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.206 КПК якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Всупереч зазначених положень, адвокатом ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів того, що гр. ОСОБА_3 незадокументовано чи інщим чином затриманий, так само немає жодних відомостей, що він утримується саме уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 . Навпаки, адвокат ОСОБА_2 повідомляє що близьких родичів не повідомлено про факт утримання гр. ОСОБА_3 .

Якщо в адвоката ОСОБА_2 є перевірена підтверджена інформація щодо утримання його підзахисного під вартою, або в умовах ізоляції, він наділений правом звернутись до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення особи.

Із заяви адвоката ОСОБА_5 не вбачається, що правовідносини виходять із норм КПК України, водночас до заяви не долучено жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_3 незаконно затримано представниками органу державної влади чи службовими особами, та тих обставин, що останній незаконно утримується. Зі змісту заяви та доданих до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», крім того, в клопотанні не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

На думку слідчого судді, у даному випадку належним способом реагування на позбавлення особи волі, про що зазначенр у скарзі адвоката ОСОБА_2 , є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а у разі відмови у внесенні відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є звернення зі скаргою до слідчого судді.

Адвокатом ОСОБА_2 долучено до матеріалів скарги копію ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2023 року, згідно якої за аналогічних обставин слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відкриття провадження по скарзі та задоволення її вимог, тобто звільнення особи з приміщення РТЦК та СП.

Слідчий суддя особисто в своїй ухвалі робить акцент на положеннях ст. 208 КПК України, описуючи що є законним затриманням в розумінні КПК України, а саме передбачено право затримання уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, у визначених випадках.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою адвокатом ОСОБА_2 скаргою.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , яка подане в інтересах ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя: ОСОБА_6

08.07.2024