Справа № 492/649/22
Провадження № 1-др/513/1/24
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області заяву адвоката ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу потерпілому ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0000055 від 26 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

у с т а н о в и в:

25 червня 2024 року Саратським районним судом Одеської області був ухвалений вирок, за яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання.

Також вказаним вироком суду цивільний позов потерпілого був задоволений частково шляхом стягнення з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , суму моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, суму матеріальної шкоди у сумі 4373 (чотири тисячі триста сімдесят три) гривні 33 копійки. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

28 червня 2024 року в через систему Електронний суд подано заяву адвоката ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правову допомогу потерпілому ОСОБА_7 в розмірі 14000 грн.

У судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 підтримав заяву та просив задовольнити, зазначивши, що дійсно нормами КПК України не передбачено ухвалення додаткового рішення, однак судом може бути застосована аналогія із нормами ЦПК України.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що дійсно нормами КПК України не передбачено ухваленння додаткового рішення, тому покладається на розсуд суду у вирішенні даного питання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 визнали заяву частково, зазначивши, що не передбачено стягненння витрат на прибуття адвоката до суду на власному транспорному засобі та долучені докази не підтверджують обставини зазначені представником у своїй заяві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника, перевіривши зміст заяви адвоката ОСОБА_4 суд дійшов таких висновків.

Завданням кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Зміст та форма кримінального провадження згідно зі статтею 7 КПК України повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться диспозитивність.

Частиною 3 ст. КПК України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Диспозитивність кримінального процесу передбачає, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з КПК України (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Положення, які стосуються процесуальних витрат у кримінальному провадженні, регламентовані главою 8 КПК України.

Дійсно в судовому засіданні 25 червня 2024 року під час судових дебатів адвокатом ОСОБА_4 було заначено, що підтвердження понесення потерпілим витрат на правову допомогу будуть надані у строки визначені ЦПК України.

28 червня 2024 року через систему Електронний суд подана заява адвоката ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правову допомогу потерпілому ОСОБА_7 в розмірі 14000 грн.

Обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення представник посилається на норми ЦПК України, що є помилковим, оскільки у цьому провадженні застосуванню підлягають норми КПК України.

Зазначене узгоджується із висновком ВП ВС у справі № 462/6473/16-ц від 21 листопада 2018 року, відповідно до якого питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Зі змісту положень ч.5 ст.128 КПК України слідує, що норми Цивільного процесуального кодексу України застосовуються в кримінальному провадженні за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Разом з тим, чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить визначення поняття «додаткове рішення», не передбачає можливість та процедуру ухвалення додаткового рішення у кримінальному провадженні, в тому числі після ухвалення судом вироку в кримінальному провадженні чи прийняття іншого рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч.1 ст.126 КПК України).

У постанові у справі № 598/1781/17 від 17 червня 2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

При цьому рішення щодо процесуальних витрат може бути оскаржене в апеляційному порядку, а можливість винесення додаткового рішення після ухвалення вироку чи прийняття іншого рішення, яким закінчується розгляд справи по суті, КПК України не містить.

Отже, суд доходить до висновку, що порушене у заяві про ухвалення додаткового рішення (кримінальне провадження 0000055 від 26 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 ) про розподіл витрат на правничу допомогу, не регулюється нормами КПК України.

За таких обставин правової підстави для вирішення судом питання про ухвалення додаткового рішення немає, в зв`язку із чим, суд залишає подану заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 91, 118, 126, 128, 376, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву адвоката ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі №492/649/22 - залишити без розгляду, повернувши її заявнику разом із додатками.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів.

Суддя ОСОБА_1