Єдиний унікальний номер 205/7798/23
Провадження № 1-кп/205/ 338/24
У Х В А Л А

03 липня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0001272 від 09.05.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 22.06.2023 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком 1 рік. На підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 у якому прокурор вказав, що на його думку наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 : може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, скоїв кримінальні правопорушення, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, санкція яких передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, тому є достатні підстави вважати, що враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_5 усвідомлює невідворотність покарання за їх вчинення та з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується, зокрема тим, що обвинуваченому відомі повні анкетні данні свідків, їх місце проживання та їх місце роботи, тому він може застосувати вплив відносно останніх з метою їх залякування та зміни їх показань. Також останній може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, вчинених саме з корисливих мотивів, та враховуючи той факт, що останній офіційно не працевлаштований та не має законного джерела доходів, в сторони обвинувачення виникають достатні підстави вважати, що останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин з метою матеріального збагачення для забезпечення власної життєдіяльності.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити клопотання посилаючи на обставини викладені у клопотанні.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики зазначені прокурором не відповідають дійсності, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або зменшити розмір застави до мінімального розміру прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думку обвинуваченого, захисника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 1ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Суд приходить до висновку про доведеність ризиків переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та під загрозою можливого застосування покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду. Також, судом встановлено, що ОСОБА_5 не має постійного офіційного місця роботи, не одружений та не має на утриманні дітей, тобто відсутні соціальні важелі впливу, що можуть утримати його за місцем мешкання.

Суд вважає, що зазначені прокурором ризики незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_5 на свідків у кримінальному провадженні доведені, адже обвинуваченому відомі повні анкетні данні свідків, їх місце проживання та їх місце роботи, тому він може застосувати вплив відносно останніх з метою їх залякування та зміни їх показань.

Крім того, суд приходить до висновку про доведеність ризиків вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки судом встановлено, що обвинувачений, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, а отже може знов вчинити інші кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин з метою матеріального збагачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є зокрема, ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд приходить до висновку, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 є виправданим.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання або продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд враховує у сукупності всі обставини, а саме вік обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність у нього соціальних зв`язків, неодружений, а також відсутність неповнолітніх дітей.

Окрім того, в ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше продовженому обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність зазначених у клопотанні прокурора ризиків, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Інші, більш м`які запобіжні заходи, на думку суду, не спроможні забезпечити належне виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на більш м`який.

Разом з тим, суд враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи у сукупності всі обставини відповідно до ст.178 КПК України, клопотання захисника про зменшення розміру застави, суд дійшов висновку про доцільність визначення застосування застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.110, 177, 183, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 календарних днів, а саме до 31 серпня 2024 року включно.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зменшення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Визначити заставу ОСОБА_5 в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 242 240 гривень, у разі внесення якої вважати його таким, що йому обраний запобіжний захід у вигляді застави з покладенням обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою прокурора чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, де проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1