Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої, адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коростені кримінальне провадження №0000170 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомир, Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , 08.08.2015 року близько 22 години 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки « Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 в темну пору доби в умовах недостатньої видимості, рухаючись автомобільною дорогою Р-28 сполученням «Виступовичі -Житомир» в напрямку м.Житомира, проїжджаючи 104 км. автодороги з двостороннім рухом, поблизу с.Веселівка Коростенського району Житомирської області, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, в порушення вимог пунктів 2.3 (б) , 10.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, в яких сказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

- бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,

- перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху ;

- у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу ;

не врахував дорожню обстановку, виявивши в світлі фар керованого ним автомобіля перешкоду у виді мотоблоку марки « Zubr JR-Q78 з напівпричепом, без реєстраційного номеру, який рухався в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_8 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або вибору безпечної дистанції між даними транспортними засобами, змінив напрямок руху ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод для руху іншим учасникам, допустив зіткнення з вказаним мотоблоком, після чого автомобіль « Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 став некерованим, що призвело до виникнення аварійної ситуації, а саме виїзду вказаного автомобіля на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ -110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_9 , пасажиром в якому знаходився ОСОБА_10 .. Водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення, внаслідок чого автомобіль ЗАЗ - 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 став некерованим, з`їхав у кювет, де відбулось його зіткнення з деревом.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді чисельних саден на шкірі лівої щоки, на лівому плечі та передпліччі, лівому стегні та лівій гомілці, на передній поверхні грудної клітки зліва, в ділянці колінних суглобів, обширного синця лівої гомілки, переломів 1-5 ребер зліва з масивними крововиливами в плевру, з розривами плеври, перелому лівої ключиці , обширних крововиливів в речовину легень, розриву кореня лівої легені, чисельних розривів лівої легені, вогнищевих общирних крововиливів в тканини переднього середостіння, розриву серцевої сорочки, відриву серця від магістральних судин, розриву стінок серця з обширними вогнищевими крововиливами навколо, крововиливами в заочеревний простір, навколишню ниркову клітковину, крововиливу в наднирники, численних грубих розривів та розміжчення печінки з крововиливами, які входять до комплексу поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень у живої особи, як небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті.

Пасажир автомобіля ЗАЗ -110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден волосяної частини голови, закритої тупої травми грудної клітки - переломів 10-11 ребер, забою лівої легені, котра ускладнилась розвитком двобічного гідротораксу ( наявність рідини в плевральній порожнині), які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_6 вищезазначених Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 та завдало потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину не визнав та показав, що 08.08.2015 року забирав свого сина, який відпочивав у друзів. На належному йому авто рухався з м.Олевськ до м.Житомир приблизно 50 км/годину з дальнім у світлом фар. Виїхав на дорогу Виступовичі -Житомир та переключився на ближнє світло фар , оскільки назустріч рухався автотранспорт. Раптом виявив перешкоду без будь-яких освітлювальних приладів. Він відразу застосував екстрене гальмування і при гальмуванні відчув потужний удар. Ніякого маневру він не здійснював, в його автомобілі спрацювали подушки безпеки. Коли автомобіль зупинився він відразу ж кинувся до сина, якого затиснуло подушкою безпеки і поклав його на узбіччя. Потім побіг до транспортного засобу, що став перешкодою. Це був саморобний мотоблок. Побачив п`яних людей, а також автомобіль ЗАЗ «Славута», який був притиснутий до дерева. ОСОБА_55 намагався надати першу допомогу водієві. Він почав викликати «швидку» та поліцію. Спільно з ОСОБА_11 та іншими особами, які зупинились, витягнули непритомного водія автомобіля «Славута», якому намагались допомогти. Водій мотоблока та свідки, які з ним рухались, вводять суд в оману, оскільки саморобний мотоблок рухався по смузі руху, а не по узбіччю, без освітлення. Вказав, що було темно, покриття дороги було сухе, дальнє світло фар зустрічного транспорту помітив на заокругленій дорозі, і відразу ж переключився з дальнього на ближнє світло фар. Чи переключався водій зустрічного транспорту не пам`ятає. Зіткнення відбулось дуже швидко після того, як він виїхав на пряму дорогу, виїхавши на яку він почав набирати швидкість до 90 км/год. Дана швидкість була дозволеною. Зазначив, що завжди керує автомобілем в окулярах, проте в посвідченні наявне фото без окулярів та відсутня відмітка про це. Одночасно зауважив, що до протоколу ОМП на той момент зауважень не мав, враховуючи стан у якому він перебував. Слідчий експеримент з ним не проводився. Доводи прокурора про відмову від участі в зазначеній дії не відповідають дійсності, оскільки коли він з`явився до слідчого за викликом і останній повідомив про необхідність слідчого експерименту він зазначив, що у зв`язку з відрядженням по службі в той день не може приймати участь у цій дії. Тоді слідчий попросив написати заяву щоб у нього не було проблем і зазначив, що проведе слідчий експеримент пізніше. Заяву написав під диктовку слідчого ОСОБА_56. В подальшому викликів на слідчий експеримент не було, і вже з часом, а саме при оголошені про підозру, йому стало відомо про його проведення без його участі. Він не відмовлявся від проведення слідчого експерименту, лише зауважив про неможливість своєї участі в той день коли слідчий його запланував, тобто на конкретну дату, коли він мав відбути у відрядження. У зв`язку з цим він не може погодитися з даними слідчого експерименту, оскільки не знає чи при його проведені швидкість автомобіля була дозволеною. Разом з тим, на слідчому експерименті був інший мотоблок, який мав різну висоту, різні борти, різні світлові прилади.

Зазначив, що намагався зв`язатися з потерпілою через свого адвоката, однак останній повідомив йому про категоричну відмову потерпілої . Також вказав, що мав особисто розмову з ОСОБА_12 у кафе, де говорив останній про те, що необхідно дочекатись рішення суду, і в разі визнання його винуватим, він буде готовий здійснити їй відшкодування шкоди, тому цивільний позов, заявлений потерпілими про стягнення моральної та матеріальної шкоди у даному кримінальному провадженні, не визнає, оскільки як вказував, і наразі притримується того, що винен у ДТП водій мотоблока, який в стані сп`яніння, всупереч вимог ПДР рухався по автодорозі без будь-якого освітлення. Вважає, що з урахуванням його статусу на той час, та особи водія мотоблока , він за версією органу досудового розслідування, відразу ж став винуватим у ДТП.

Потерпіла ОСОБА_4 показала, що про ДТП, в яку потрапив її чоловік 08.08.2015 року, дізналась від родичів чоловіка. Про обставини самої ДТП їй не розповідали, куди їхав її чоловік, з ким, їй нічого не було відомо. Автомобіль, яким керував чоловік, був придбаний ними в 2014 році , хто був зазначений власником транспортного засобу в реєстраційних документах та де на даний час знаходиться автомобіль, не знає. Вказала, що її чоловік ніяких захворювань не мав, не палив, спиртне не вживав. Після ДТП обвинувачений ОСОБА_13 до неї не звертався, матеріальної допомоги не пропонував і не надавав. Вважає, що покарання ОСОБА_6 має бути призначене у виді позбавлення волі. Зазначила, що до ДТП чоловік вже рік як ніде не працював. Існували за рахунок доходів, які вона отримувала як приватний підприємець від здійснення підприємницької діяльності. Розмір її щомісячного доходу становив близько 4-5 тисяч гривень. Цивільні позови підтримує в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_10 показав, що він та загиблий ОСОБА_14 перебували в політичній партії і мали намір виконати в м.Коростені певну роботу, пов`язану з політичною діяльністю. ОСОБА_15 зателефонував йому і запропонував поїздку в м.Коростень. Він під`їхав до місця проживання ОСОБА_15 звідки вони поїхали на « ОСОБА_16 », заправили автомобіль і рушили в м.Коростень. Рухались стабільно, світло в автомобілі було дуже добре, транспорту на трасі майже не було, їхали, спілкувались, перебуваючи в доброму настрої. Коли під`їхали до 104 км помітив як з повороту виїхав автомобіль, як йому вже зараз відомо, під керуванням ОСОБА_6 , який вже весь час перебував в полі його зору. Їхав автомобіль ОСОБА_17 з невеликою швидкістю, плавно, акуратно. Їх автомобіль також рухався з невеликою швидкістю, близько 85-90 км./год. Перед ними траса була чиста, дорога пряма, покриття та узбіччя гарне, інших транспортних засобів не було. Потім помітив мотоблок, який рухався попереду автомобіля ОСОБА_17. На мотоблоці спереду тускло горіла фара, позаду були відбивачі світла . Мотоблок рухався по правому краю, одним колесом їхав по узбіччю, іншим по асфальту. Він бачив, що ОСОБА_13 не намагався змінити напрямок руху, здійснити обгін, об`їхати перешкоду, їхав прямо по своїй полосі та зіткнувся з мотоблоком. Він хотів сказати ОСОБА_15 «стоп», «гальмуй», однак не встиг. Чорний автомобіль вже летів на них та відбувся удар. Він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то його голова була під бардачком біля колін. ОСОБА_15 лежав фактично на задньому сидінні. Він кинувся до нього, ознак життя не було, однак він намагався робити йому штучне дихання. Відразу ж підійшли люди, які допомогли витягнути ОСОБА_15 , а він до приїзду «швидкої» робив йому штучне дихання. Він намагався викликати «швидку» та поліцію, однак зв`язок був поганий. Він зміг додзвонитися лише до кума ОСОБА_15 на ім`я ОСОБА_18 , а також члену їхньої партії, який мешкає в м.Коростені, якого звуть ОСОБА_19 і попросив останнього викликати вказані служби. Коли приїхала «швидка» , то забрала його та двох жінок, які їхали на мотоблоці, до лікарні. Вказав, що не пам`ятає чи були пристебнути вони ( він та ОСОБА_15 ) ременями безпеки, думає, що так, оскільки не виключає можливість отримання тілесних ушкоджень у виді перелому 10-11 ребер саме від ременя безпеки. Матеріальних претензій на даний час до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 показав, що в серпні місяці, дати та рік він вже не пам`ятає, рухався на мотоблоці «Зубр» з с.Чолівка в с.Веселівку Коростенського району по трасі в напрямку м.Житомира. Їхав по правій стороні, одним колесом фактично по узбіччю, іншим по асфальту. З ним їхали двоє сусідів, які сиділи по обидві сторони від нього. Була включена фара, яка розташована заводом виробником спереду, позаду були наявні відбивачі червоного та жовтого кольорів. За наявного освітлення дорогу бачив на відставні близько 10 метрів. Відчув удар в ліву частину причепа, мотоблок скинуло з дороги, він та його пасажири «порозлітались». Коли приїхала «швидка» він сидів під деревом, оскільки на голові була гематома, їхати в лікарню відмовився з тих причин, що не міг залишити мотоблок, який належить його зятю. В лікарню поїхали жінки. Він пізніше звернувся в травмпункт, а потім лікувався за місцем проживання внаслідок отриманого струсу мозку та гематоми. Водій, який в`їхав у мотоблок підходив до нього, однак зараз він його вже впізнати не зможе.

Свідок ОСОБА_20 показала, що разом з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 їхали здавати на мотоблоці метал в АДРЕСА_2 . Повертались назад, їхали фактично по узбіччю, а саме два колеса по узбіччю, два колеса по білій полосі з швидкістю 30-35 км/год. На мотоблоці були світловідбивачі, позаду червоного кольору, попереду фара, які були в справному стані, оскільки перед поїздкою це перевірялось. Вона була вагітна і сиділа біля водія справа, а інші сиділи в причіпі. Погода в той день була хороша, далеко назустріч рухались автомобілі. Який автомобіль в`їхав у мотоблок позаду і хто був за кермом не знає. Куди після удару подівся ОСОБА_23 також не знає. Вона разом з жінками його шукали, однак не знайшли. Приїхала «швидка» і забрала її в лікарню, оскільки на той час, її насамперед, хвилював стан дитини.

Свідок ОСОБА_24 показав, що на той час працював старшим слідчим в СУ УМВС України в Житомирській області . Був закріплений за 6 районами Житомирської області та здійснював виїзди на фіксування слідової інформації ДТП зі смертельними випадками. Пам`ятає, що за вказівкою керівництва здійснював виїзд на місце ДТП, яке сталось за участю мотоблока, автомобіля «шкода» та автомобіля «Славута». По приїзду на місце події побачив , що мотоблок знаходився за межами правого краю дороги в напрямку м.Житомира, за межами дороги з лівого боку знаходився автомобіль «Славута», іномарка «шкода» знаходилась поперек дороги передньою частиною в напрямку м.Житомира. Водій вказаного автомобіля пояснював, що їхав в напрямку м.Житомира, попереду виявив раптово темний транспортний засіб без освітлення, щоб уникнути зіткнення гальмував, однак відбувався удар, автомобіль став некерованим, виїхав на середину дороги де сталось зіткнення з автомобілем «Славута ». Говорив, що в мотоблоці було декілька людей, однак цих осіб він особисто не бачив та не опитував на місці ДТП. По слідовій інформації було видно, що відбувся контакт автомобіля «Шкода» та мотоблоку, по слідам юзу було видно, що автомобіль виїхав на зустрічну смугу, де утворились сліди контакту з автомобілем « Славута », слід від якого вів вже за межі дорожньої частини. Оглядом мотоблоку виявив на ньому попереду фару, яка на момент огляду не горіла, а також наявність світловідбивачів червоного кольору, дроти на освітлення були відсутні. На місці події також були присутні працівники ДАІ, «швидка». Вже було темно, без опадів, суттєвих пошкоджень на асфальтовому покритті дороги не було. Особисто він склав протокол огляду місця події, схему до нього, фототаблицю. Наступного дня опитував ОСОБА_17 та водія мотоблоку, після чого матеріали справи спрямував за підслідністю до прокуратури Житомирської області. Також за його участю проводився слідчий експеримент. Транспортні засоби були передані місцевим працівникам поліції, які повинні були їх розмістити в одному місці для зручності в проведенні експертизи. Таким місцем було визначено територію Ушомирського ЛПГ, оскільки на той час відділ поліції не мав місць для зберігання транспортних засобів.

Свідок ОСОБА_26 показала, що рухались на мотоблоці в напрямку с.Веслівка. Вона сиділа біля водія мотоблоку. В причепі сидів ОСОБА_27 та вагітна жінка. Мотоблок їхав одним колесом по узбіччю, іншим по дорозі. Попереду у мотоблока горіла фара. Відчула позаду удар і її викинуло на іншу сторону дороги, метрів за 30. Вказала, що вважає, що водій автомобіля рухався з великою швидкістю, оскільки не помітив позаду мотоблоку червоних відбивачів.

Свідок ОСОБА_28 показав, що сидів в причепі мотоблока, який рухався одним колесом по узбіччю, іншим по дорозі. В одну мить він помітив фари автомобіля, який днищем проїхав над його головою. Вважає, що водій рухався з великою швидкістю, оскільки дорога була чиста і в один момент їх наздогнав цей автомобіль. Вказав, що на мотоблоці були наявні відбивачі, які добре було видно .

За клопотанням прокурора було допитано слідчого ОСОБА_29 , який показав, що в його провадженні перебувало кримінальне провадження по факту ДТП за участю ОСОБА_17 . Він був вже третім слідчим у даному провадженні. Ознайомившись з матеріалами, які надійшли в його провадження, встановив необхідність у проведенні додаткових слідчих дій. При допиті ОСОБА_13 вказував, що був 4 транспортний засіб, який його осліпив, що перешкодило йому вчасно помітити мотоблок. Проте, даний факт не знайшов підтвердження в ході одночасного допиту ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_11 . Виникла також необхідність у проведенні комісійної експертизи, яку він вирішив призначити Харківським експертам, з врахуванням того, що ОСОБА_13 працював у системі правоохоронних органів і можливо мав зв`язки з експертами КНДЕЦ. Про проведення експертизи у іншій експертній установі також було подано потерпілою стороною. На дослідження експертам Харківського НДІСЕ було надано матеріали справи , вихідні дані, які були отримані в ході допиту потерпілого, свідків, слідчих експериментів. Стосовно проведення слідчого експерименту 13.09.2016 року пояснив, що вказана дія проводилась за участю понятих. Одним із понятих було надано тотожний автомобіль « Шкода». Також було задіяно мотоблок «Зубр», до якого клейкою стрічкою було прикріплено ліхтарі з вмонтованими відбивачами. Поняті перебували в авто. Вказав, що учасників слідчого експерименту визначає слідчий. Оскільки у матеріалах кримінального провадження була заява ОСОБА_17 про відмову від слідчого експерименту, а також показання, які надавались останнім, як в якості свідка, так і в якості підозрюваного, містили інформацію про 4 транспортний засіб, якого насправді не було, тому він не вбачав підстав для проведення даного слідчого експерименту за участю ОСОБА_17. Зазначив, що був задіяний мотоблок «Зубр», однак іншої моделі. Безпосередньо в ДТП потрапив мотоблок «Зубр» заводського виробництва, а в ході слідчого експерименту був задіяний мотоблок саморобний, іншого кольору. Підтвердив, що дійсно ліхтарі, які були приєднані до мотоблоку, не були повністю ідентичними з ліхтарями, які були встановлені на мотоблоці, який потрапив в ДТП. Одночасно не зміг зазначити чи були ідентичними інші параметри мотоблоку ( висота, ширина, тощо).

Представник цивільного відповідача ОСОБА_30 з приводу пред`явленого потерпілою стороною цивільного позову зазначив, що позов не може бути розглянутий по суті у даному кримінальному провадженні з підстав, передбачених ст.62, 128 КПК України, оскільки в даному випадку страхова кампанія не несе відповідальність на підставі закону, а відповідає на підставі договору . По- друге, у ДТП було задіяно 2 джерела підвищеної небезпеки, тому необхідне встановлення вини, яка на даний час не встановлена. По- третє, якщо б навіть було встановлено винуватість ОСОБА_17 , то відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» коли транспортний засіб знищений, відшкодування шкоди проводиться з врахуванням вартості до ДТП, що в даному випадку становило 37000 гривень, за виключенням залишків, які не встановлені.

Безпосередньо судом в судовому засіданні було досліджено подані прокурором письмові матеріали кримінального провадження.

З витягів з кримінального провадження слідує, що відомості до ЄРДР було внесено 09.08.2015 року на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, з правовою кваліфікацією дій за ст.286 ч.2 КК України з приводу того, що 8 серпня 2015 року близько 22.50 години водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки « Skoda Superb » номерний знак НОМЕР_1 , на 104 км автодороги Виступовичі - Житомир у напрямку міста Житомира, поблизу села Веселівка Коростенського району Житомирської області, скоїв наїзд на мотоблок під керуванням водія ОСОБА_8 , після чого вказаний автомобіль виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці.

У витязі сформованому 09.08.2015 року зазначено про орган досудового розслідування : Управління МВС України в Житомирській області та особу слідчого- ОСОБА_24 . У витязі сформованому 22.12.2015 року наявна інформація про орган досудового розслідування: Прокуратура Житомирської області, слідчий ОСОБА_29 (а.с. 93, 94 т.2);

Зі змісту рапорту чергового Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області, зареєстрованого 9 серпня 2015 року за №4336, слідує про надходження повідомлення з травмпункту Коростенського ТМО про надання медичної допомоги ОСОБА_31 (пасажиру мотоблоку), у якого діагностовано: ЗЧМТ, струс головного мозку, поверхнева рана тім`яної ділянки голови, садна чола зліва, закритий перелом 2-плюсневої кістки правої стопи, забій лівої стопи, алкогольне сп`яніння (а.с.126 т.2);

Рапортом чергового Коростенського МРВ УМВС України в Житомирській області №4348 від 9 серпня 2015 року зафіксовано надходження повідомлення Коростенського ТМО про надання медичної допомоги ОСОБА_32 , який отримав тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди поблизу села Веселівка Коростенського району Житомирської області (а.с. 130 т.2);

Рапортом чергового Коростенського МРВ УМВС України в Житомирській області №4351 від 9 серпня 2015 року зафіксовано надходження повідомлення чергового ДАІ УМВС ОСОБА_33 про те, що до дитячої лікарні звернувся неповнолітній ОСОБА_34 , який отримав тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди поблизу села Веселівка Коростенського району Житомирської області (а.с.131, т.2);

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 8 серпня 2015 року, зі схематичним планом та фототаблицею до нього, зафіксовано огляд місця дорожньо-транспортної пригоди - 104 км автодороги Виступовичі - Житомир поблизу села Веселівка Коростенського району Житомирської області, локалізацію механічних пошкоджень транспортних засобів: автомобіля марки « Skoda Superb " номерний знак НОМЕР_1 , автомобіля марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_2 , мотоблока марки "Zubr JR-Q78" з напівпричепом, без номерного знаку. При цьому встановлено, що в транспортному засобі під номером 3 (мотоблоці марки "Zubr JR-Q78" з напівпричепом) задні блок-фари не під`єднані до мережі живлення. Даний протокол складено слідчим ОСОБА_24 (а.с..95-125 т.2);

Повідомлення Коростенського МРВ УМВС України в Житомирській області вказує на те, що проводиться перевірка по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 8 серпня 2015 року, встановлюються повні обставини ДТП, вирішується питання про порушення кримінального провадження за ст.286 ч.2 КК України (а.с.127 т.2);

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №121 від 9 серпня 2015 року свідчить про освідування ОСОБА_6 на визначення сп`яніння шляхом відібрання зразків крові (а.с. 128 т.2);

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №122 від 9 серпня 2015 року свідчить про освідування ОСОБА_8 на визначення сп`яніння шляхом відібрання зразків крові.

Копії посвідчень водія на прізвища: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтверджують наявність у останніх права керування транспортними засобами (а.с. 129, 134, 135 т.2);

Довідка №4670 Коростенської ЦМЛ вказує на те, що у ОСОБА_35 було діагностовано ЗЧМТ, струс головного мозку, а також тілесні ушкодження; проба на алкоголь 3, 3% (а.с.136 т.2);

Довідка №4673 Коростенської ЦМЛ вказує на те, що у ОСОБА_26 було діагностовано забій поперекової ділянки, струс головного мозку, а також тілесні ушкодження; проба на алкоголь 3, 3% (а.с.137, т.2);

Довідка №4688 Коростенської ЦМЛ вказує на те, що у ОСОБА_8 було діагностовано ЗЧМТ, струс головного мозку, забійної гематоми потиличної ділянки голови, забій плечового суглобу (а.с.138, т.2);

Довідка №4672 Коростенської ЦМЛ вказує на те, що у ОСОБА_36 було діагностовано садно та забої (а.с.139 т.2);

Довідка №4674 Коростенської ЦМЛ вказує на те, що у ОСОБА_20 було діагностовано садна, гематоми та забої, проба на алкоголь 0. 1% (а.с. 140 т.2);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 4 листопада 2015 року за участю ОСОБА_6 , з план схемою до нього, зафіксовано зазначення останнім місця наїзду автомобілем під його керуванням на мотоблок марки "Zubr JR-Q78", а також швидкість руху. За результатами даного експерименту проведено розрахунок подолання відстані (руху) транспортними засобами, як учасниками ДТП за 1 секунду, з відображенням на план-схемі остаточного їх розміщення після зіткнення (а.с.141-145 т.2);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 13 вересня 2016 року встановлено місце розташування транспортного засобу в момент дорожньо-транспортної пригоди - мотоблока марки "Zubr JR-Q78", видимість для водія ОСОБА_6 перешкоди у вигляді вказаного мотоблока, а саме його задніх ліхтарів становить 51,9 м, з план-схемою та фототаблицями до нього (а.с. 146-151 т.2);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27 квітня 2016 року зафіксовано відстань місця розташування в момент руху під час дорожньо-транспортної пригоди від переднього лівого колеса мотоблока марки "Zubr JR-Q78" до горизонтальної лінії дорожньої розмітки становить 3,8 м , зі схемою та фототаблицею до нього (а.с.152-156 т.2);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27 квітня 2016 року відтворено обстановку місця дорожньо-транспортної пригоди зі слів ОСОБА_10 , який був пасажиром переднього сидіння автомобіля марки "ЗАЗ-110307". Зокрема, за допомогою вимірювальної техніки зафіксовано місце розташування транспортних засобів, як учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 8 серпня 2015 року близько 22.40 години, зі схемою та фототаблицею до нього (а.с.157-161 т.2);

Висновок експерта №3/643 від 16 жовтня 2015 року, згідно з яким, за результатами проведення автотехнічної експертизи характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей гальмівної системи, рульового керування, ходової частини, зовнішнього світлового обладнання автомобіля марки « Skoda Superb » номерний знак НОМЕР_1 , що впливають на безпеку руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і дорожньо-транспортної події не встановлено (а.с.167-179 т.2);

Висновок експерта №3/730 від 16 жовтня 2015 року, відповідно до якого, за результатами проведення автотехнічної експертизи характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей гальмівної системи, рульового керування, ходової частини, зовнішнього світлового обладнання автомобіля марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_2 , що впливають на безпеку руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і дорожньо-транспортної події не встановлено (а.с.182-192 т.2);

Висновок експерта №3/729 від 16 жовтня 2015 року, даними якого підтверджується той факт, що технічна несправність гальмівної системи, рульового керування, ходової частини мотоблока марки "Zubr JR-Q78", носить суто аварійний характер, тобто могла бути утворена під час зіткнення з автомобілем марки « Skoda Superb » номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, судовим експертом у висновку зазначено, що задні блок ліхтарі мотоблока знаходились в непрацездатному стані, які взагалі не підключені до джерела живлення (а.с.197-205 т.2);

Висновок експерта №3/784 від 31 грудня 2015 року, за даними якого встановлено, що зіткнення між автомобілями марки « Skoda Superb »номерний знак НОМЕР_1 та марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_1 відбулось між їх передніми лівими частинами, під час їх руху в зустрічно-перехресному напрямку та на смузі руху транспортного засобу марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_1 в районі розташування перехрещення слідів юзу (а.с. 211-218 т.2);

Висновок експерта транспортно-трасологічної експертизи №3/783 від 31 грудня 2015 року, за результатами проведення якої встановлено, що місцем зіткнення автомобілями марки « Skoda Superb » номерний знак НОМЕР_1 та мотоблока марки "Zubr JR-Q78" є смуга руху вказаного автомобіля. Також встановлено наявність на транспортному засобі « Skoda Superb » номерний знак НОМЕР_1 двох незалежних груп слідів і пошкоджень, які могли бути утворені внаслідок зіткнення передньою правою частиною цього автомобіля із задньою лівою частиною мотоблока марки "Zubr JR-Q78" та передньою лівою частиною цього автомобіля з передньою лівою частиною автомобіля марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_1 (а.с.225-238 т.2);

Висновок експерта за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи №154/16-25 від 19 квітня 2016 року, згідно з яким в дорожній обстановці, яка мала місце 8 серпня 2015 року близько 22.40 години, водій автомобіля марки « Skoda Superb» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мотоблоком марки "Zubr JR-Q78", шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху. Причиною ж виникнення дорожньо-транспортної пригоди визнано рух в темну пору доби нічим непоміченого мотоблоку марки "Zubr JR-Q78" (а.с. 246-252 т.2);

Висновок комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 10034/11489 від 30 червня 2017 року, з якого слідує, що водій автомобіля марки "Skoda-Superb", номерний знак НОМЕР_1 в умовах дорожньої обстановки (за наявності зустрічного транспортного засобу з увімкненим ближнім світлом фар" - повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2 Правил дорожнього руху; а за умов відсутності зустрічного транспортного засобу з увімкненим ближнім світлом фар, наявного обладнаного світловідблискувачами червоного та жовтого кольорів напівпричепа мотоблока, руху мотоблока з увімкненою ближньою фарою, за умов необмеженої видимості мотоблока із світлоповертачами та увімкненою передньою фарою - повинен був діяти згідно з п.п.10.1 та 13.1 Правил дорожнього руху.

Натомість водій мотоблока марки "Zubr JR-Q78" повинен був діяти відповідно до вимог п.19.1 Правил дорожнього руху. До того ж у висновку зазначено, що в діях водія мотоблока невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б створювали небезпечну ситуацію та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, не вбачається.

За умов відсутності для автомобіля марки «Skoda-Superb » зустрічного транспортного засобу з увімкненим ближнім світлом фар; обладнаного світловідблискувачами червоного та жовтого кольорів напівпричепа мотоблока; руху мотоблока з увімкненою передньою фарою; в даній дорожній обстановці ( за умов необмеженої видимості мотоблока із світлоповертачами та увімкненою передньою фарою) технічна можливість уникнення ДТП з боку водія автомобіля марки «Skoda-Superb » ОСОБА_6 визначалась виконанням ним вимог п.п.10.1 та 13.1. Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.

За вказаних умов дії водія автомобіля «Skoda-Superb» ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п.10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, створювали небезпечну ситуацію та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП (а.с. 12-24 т.3);

Висновком експерта №179 від 16 жовтня 2015 року встановлено, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: чисельних саден на шкірі лівої щоки, на лівому плечі та передпліччі, лівому стегні та лівій гомілці, на передній поверхні грудної клітки зліва, в ділянці колінних суглобів, обширного синця лівої гомілки, переломів 1-5 ребер зліва з масивними крововиливами в плевру, з розривами плеври, перелому лівої ключиці, обширних крововиливів речовину легень, розриву кореня лівої легені, чисельних розривів лівої легені, вогнищевих обширних крововиливів в тканини переднього середостіння, розриву серцевої сорочки, відриву серця від магістральних судин, розриву стінок серця з обширними вогнищевими крововиливами навколо, крововиливами в заочеревний простір, навколишню ниркову клітковину, крововиливу в наднирники, численних грубих розривів та розміжчення печінки з крововиливами, які входять до комплексу поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень у живої особи, як небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті (а.с.26-28 т.3);

Висновок експерта №69 від 26 липня 2016 року за результатом проведення комісійної судово-медичної експертизи вказує на те, що характер отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , смерть якого констатовано працівниками бригади швидкої медичної допомоги ІНФОРМАЦІЯ_3 о 22.57 годині, виключають будь-яку можливість врятування життя навіть при негайному наданні невідкладної кваліфікованої медичної допомоги (а.с. 33-35 т.3);

Згідно висновку судово-медичної експертизи №604 від 2 березня 2016 року у ОСОБА_10 встановлено тілесні ушкодження у вигляді: саден волосяної частини голови, закритої тупої травми грудної клітки - переломів 10-11 лівих ребер, забою лівої легені, котра ускладнилась розвитком двобічного гідротораксу (наявність рідини в плевральній порожнині), які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я (а.с. 43-44 т.3);

Згідно висновку судово-медичної експертизи №493 від 19 лютого 2016 року у ОСОБА_26 наявні тілесні ушкодження у вигляді: підшкірної гематоми на волосяній частині голови та садно на обличчі зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я (а.с. 48 т.3);

Згідно висновку судово-медичної експертизи №492 від 19 лютого 2016 року у ОСОБА_20 наявні тілесні ушкодження у вигляді: садна на обличчі, міжм`язевої гематоми та поверхневих забійних ран на лівій нижній кінцівці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я (а.с. 52 т.3);

Згідно висновку судово-медичної експертизи №491 від 19 лютого 2016 року у ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження у вигляді: підшкірної гематоми в потиличній ділянці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я; встановлено клінічний діагноз: "ЗЧМТ, струс головного мозку. Забій лівого плечового суглобу", за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінюється (а.с. 56 т.3);

Згідно висновку судово-медичної експертизи №585 від 1 березня 2016 року у ОСОБА_28 наявні тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої рани лівої тім`яної ділянки голови, саден чола зліва відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я. Механізм та термін їх утворення не визначено (а.с. 60-61, т.3);

Висновком судової автотоварознавчої експертизи №5/9 від 28 січня 2016 року визначено ринкову вартість автомобіля марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 - 39745,58 гривень (а.с. 67-78 т.3);

Висновок експерта №1465/16-21 від 20 жовтня 2016 року за результатами проведення додаткової автотоварознавчої експертизи встановлено розрахункову ринкову вартість автомобіля марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_2 станом на 8 серпня 2015 року - 37810,00 гривень (а.с. 83-92 т.3);

Протоколом місця події від 24 листопада 2015 року зафіксовано ділянку місцевості розміром 15 м на 5 м території складу ДП "Коростенське лісомисливське господарство", на якій знаходиться автомобіль марки "ЗАЗ-110307" номерний знак НОМЕР_3 з технічними пошкодженнями, які відтворено у вказаному протоколі , на фототаблицях та схемі до вказаного протоколу (а.с.102-107 т.3);

Висновком експерта №439/16-25/1602/1603/17-25 від 20 грудня 2017 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи визначено можливий розмір моральної шкоди за завдані страждання ОСОБА_4 , який становить від 216 до 648 мінімальної заробітної плати на момент винесення рішення судом; ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - від 108 до 324 мінімальної заробітної плати на момент винесення рішення судом та малолітній ОСОБА_38 - від 3,375 до 10,125 мінімальної заробітної плати на момент винесення рішення судом (а.с. 114-122 т.3).

Захисник ОСОБА_7 клопотав про визнання недопустимими доказами протоколу слідчого експерименту від 13.09.2016 року та висновку комісійної судово транспортно-трасологічної та атотехнічної експертизи за №10034/11489 від 30.06.2017 року.

З даного приводу подав письмове клопотання, в якому навів мотивування в обґрунтування такої своєї позиції. Зокрема захисником зазначено, що в ході слідчого експерименту не відтворені дії обстановки, обставини ДТП, докладно не викладено умови і результат слідчого експерименту. Не зазначено, чи відповідають погодні умови та дорожня обстановка тій, що була при ДТП, не зазначено чи відповідало світло фар статистичного транспортного засобу автомобілю ОСОБА_6 , а також відсутні відомості про розмір задніх ліхтарів червоного та жовтого кольорів, їх підключення до системи живлення та їх відповідність розмірам, які були встановлені на напівпричепі мотоблоку при ДТП. Не зазначено також, яким чином проводилось вимірювання. Відсутність зазначеної у протоколі інформації, на думку захисту, вказує на вірне з`ясування видимості перешкоди у відповідності до методичних рекомендацій та вимог ПДР, наслідком чого відстань зазначена в протоколі 51, 9 м, не відповідає об`єктивній дійсності.

Висновок комісійної судово транспортної -трасологічної та автотехнічнї експертизи за №10034/11489 від 30.06.2017 року є похідним від неналежного та недопустимого доказу - протоколу слідчого експерименту від 13.09.2016 року, тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, підпадає під доктрину «плодів отруйного дерева».

Щодо інших досліджених при судовому слідстві доказів зауважень щодо їх неналежності або недопустимості не подано.

Вирішуючи питання щодо допустимості, належності, достовірності та достатності представлених доказів, суд виходить з наступного:

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів ( ч.2 ст.84 КПК України).

Відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок порушення прав та свобод людини.

Допустимість доказів як критерій їх оцінки полягає у збиранні та закріпленні фактичних даних належним суб`єктом, з належного процесуального джерела та у належній процесуальній формі.

Відповідно до змісту ст.2 КПК України визначено завдання кримінального провадження, при цьому застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду мають бути права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. На користь такого висновку свідчить зміст ст.87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання.

ВП ВС у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №756/10060/17(провадження № 13-3кс22) констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст.6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

У кожному із зазначених вище випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

Правило частини 1 статті 87 КПК України в частині визнання недопустимими похідних доказів може бути застосовано лише у разі, якщо первісні докази визнані недопустимими на підставі частин 1-3 статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для застосування правила частини 1 статті 87 КПК України до похідних від них доказів.

Отже, з урахуванням наведеного відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева» недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими. Тобто слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен у подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними ( рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Слідчий експеримент - це слідча (розшукова) дія, яка полягає в тому, що слідчий та/або прокурор в присутності понятих, а в необхідних випадках - за участю спеціаліста, підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника, з метою перевірки уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, проводить відтворення дій, обстановки, обставин певної події, та інші необхідні досліди чи випробування.

Метою слідчого експерименту є перевірка та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ця слідча дія найчастіше направлена на перевірку вже зібраних у справі доказів в результаті проведення інших слідчих дій (допитів, обшуків, огляду місця події та ін.). Однак дослідним шляхом можуть також перевірятися і припущення слідчого про ті чи інші обставини події, що досліджуються.

Порядок проведення слідчого експерименту передбачено ст.240 КПК України, яка не містить обов`язкових умов щодо проведення вказаної слідчої дії в той самий час та в тих же погодних умовах за яких було вчинено кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 був обізнаний про проведення слідчим ОСОБА_29 слідчого експерименту 13.09.2016 року, якому надав заяву про відмову від своєї участі в проведенні даної слідчої дії .

Посилання ОСОБА_6 на те, що останній відмовлявся від проведення слідчої дії 13.09.20216 року у зв`язку з зайнятістю по службі та написав відмову під диктовку слідчого ОСОБА_29 є неспроможними.

Як з пояснень ОСОБА_29 , так і пояснень ОСОБА_6 слідує саме про відмову останнього від участі в проведенні слідчої дії 13.09.2016 року, а не про неможливість прибуття та її відкладення на іншу дату.

Про призначення слідчої дії на 13.09.2016 року ОСОБА_6 був обізнаний і клопотань щодо проведення нового слідчого експерименту за його участі не подавав, з відповідними зверненнями (клопотаннями, скаргами) до слідчого судді в ході досудового розслідування, яке тривало до лютого 2018 року, не звертався, тому доводи стосовно того, що його права в ході досудового розслідування порушувались, є голослівними. ОСОБА_6 має вищу освіту, на той час був працівником правоохоронного органу, отже мав обізнаність щодо своїх прав, а також розумівся на проведенні слідчих дій, однією з яких є слідчий експеримент.

Клопотання про проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин ДТП, було подане в ході судового слідства 26.05.2021 року, в задоволення якого судом 17.06.2021 року було постановлено відповідну ухвалу, яка уповноваженим органом, тобто ТУ ДБР м.Хмельницький, територіальні управління якого поширюють свою діяльність на Житомирську область, виконана не була.

Зі свого боку суд дотримався вимог ст.22, 23 КПК України, незважаючи на вищенаведене, та не подання стороною захисту доказів про невідповідність обставин ДТП або замірів у схемі ДТП фактичним даним, при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 4 листопада 2015 року, проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 27 квітня 2016 року, при проведенні слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 27.04.2016 року.

Інформація відображена у вказаних документах, при їх складанні, ніким не оспорювалось.

З норм ст. 26 КПК України слідує, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб, речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доведення перед судом переконливості й обґрунтованості власних тверджень і доводів щодо висунутого обвинувачення є однією із засад кримінального провадження згідно з п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень п. 15 ч.1 ст. 7, ст. 22 КПК України кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом , і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Суд не уповноважений перебирати на себе права та обов`язків сторін кримінального провадження.

Таким чином, посилання сторони захисту на недопустимість таких доказів, як протокол слідчого експерименту від 13.06.2016 року та висновок комісійної судово транспортної -трасологічної та автотехнічнї експертизи за №10034/11489 від 30.06.2017 року , як такий, що зроблений на основі даних, отриманих під час слідчого експерименту від 13.06.2016 року , є безпідставними.

Слід зазначити, що зі змісту вказаного висновку слідує, що предметом дослідження експертів були не лише дані слідчої дії від 13.06.2016 року, а й дані огляду місця ДТП, слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків, їх показання та інші матеріали кримінального провадження.

Отже, висновок вказаної експертизи не ґрунтується лише на вихідних даних, отриманих слідчим 13.06.2016 року, що було підтверджено допитом за клопотанням сторони захисту експертів ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , які повідомили, що висновок робився комісійно, на підставі усіх попередніх висновків проведених експертиз, показів свідків, слідчих експериментів, тобто на підставі аналізу всіх документів, які містились в матеріалах кримінального провадження. Одночасно ОСОБА_41 вказав, що скловідблискувачі, їх розмір та колір фактично не мають значення для сприйняття перешкоди попереду, тобто на відстань видимості перешкоди, розташування транспортних засобів на проїжджій частині фактично теж не впливає на можливість виявлення світла відповідних світловідбиваючих елементів попереду. Навіть якби не горіла передня фара мотоблоку, враховуючи наявність світловідбиваючих елементів на ньому, водій, який рухався попутно позаду цих елементів, мав би виявити в світлі фар свого автомобіля ці світловідбиваючі елементи.

З урахуванням наведеного, жодних підстав для застосування доктрини «плодів отруєного дерева» у даному кримінальному провадженні суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Так, диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому належить враховувати, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи:

а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України (наприклад, керування транспортним засобом без посвідчення водія , не зареєстрованим, або без належного номерного знака тощо);

б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити та встановити порушення ПДР, які мали місце, але водночас він повинен зазначити у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Причинний зв`язок - це об`єктивний зв`язок між дією (бездіяльністю) тієї чи іншої особи і певним наслідком. Встановити причини - означає дати відповідь на запитання про те, чому явище відбувається, чим воно викликане, що знаходиться в його основі.

Тільки порушення ПДР, які містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу цього злочину.

За результатами судового розгляду кримінального провадження встановлено, що дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.2.3 (б), 10.1, 12.3, 13.1 ПДР в яких сказано:

-Водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3 (б) ПДР;

-Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п.10.1ПДР);.

-У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п.12.3 ПДР);

-Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п.13.1 ПДР).

Невизнання обвинуваченим своєї вини розцінюється судом як самозахист.

За ст.286 КК України основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, є його можливість вчасно виявити небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Таким чином, діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху у формі вчинення дій, заборонених правилами або у не виконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Водій юридично зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну , тому той факт що дія водія мотоблока , який рухався в попутному напрямку , повинні були відповідати вимогам п.19.1 ПДР, не звільняло водія ОСОБА_6 від виконання вимог п.2.3 (б), 10.1, 12.3, 13.1 Правил Дорожнього руху.

Порушення обвинувачений у цій дорожній обстановці вищезазначених правил дорожнього руху свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення - причинного зв`язку.

Отже, доводи сторони захисту про неналежне встановлення події цього кримінального правопорушення та недоведеність винуватості обвинуваченого належними і допустимими доказами є непереконливими, адже для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо ними доведено достовірність фактів і обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в межах зазначеного в обвинувальному акті обвинувачення доведеною та вірною визначену кваліфікацію дій останнього за ст.286 ч.2 КК України.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Як особа ОСОБА_6 працездатного віку, одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, на спеціалізованих обліках не перебуває, характеризується позитивно, має статус учасника бойових дій, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням вищезазначеного, а також сукупності обставин, які перебувають у причинному зв`язку з даною ДТП, інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину, який є необережним, особу обвинуваченого, який не судимий, має сталі суспільні зв`язки, на момент вчинення ДТП був тверезий, суд вважає можливим обрати вид та розмір покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Невизнання обвинуваченим вини не може розцінюватись як намагання уникнути відповідальності чи вважатись обставиною, яка обтяжує її покарання чи міру відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення щодо факультативного додаткового покарання, суд зазначає, що санкція ч.2 ст.286 КК України надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків, тощо.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Викладені вище обставини дають підстави суду призначити ОСОБА_6 додаткове покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 є особою, яка на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» мала двох неповнолітніх дітей, а також мала статус учасника бойових дій, та підтримав клопотання свого захисника про застосування до нього акту амністії, тому на підставі ст.1 п."в" та "д" Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, якою передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили), не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; та ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Статтею 15 Закону України «Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року визначено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

В кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 у власних інтересах та у інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_42 та ОСОБА_43 подано цивільні позови до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування матеріальної шкоди, компенсації моральної (немайнової ) шкоди, завданих вчиненням кримінального правопорушення, стягнення витрат на правову допомогу.

Наразі ОСОБА_44 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , досягла повноліття, тому подальшому, відповідно до положень ст.59 ЦПК України, цивільним позивачем слід вважати ОСОБА_45 .

ОСОБА_4 просить стягнути на її користь одноразово з ОСОБА_6 2887, 03 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених на лікування; 106 272 гривні 03 копійки в рахунок відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого (годувальника) по 701 гривні 10 копійок щомісячними платежами, починаючи з 08.08.2015 року до 26.03.2028 року дати досягнення дитиною ОСОБА_46 14-річного віку; 2 407 632 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди; 3 023 гривні 00. копійок в рахунок відшкодування здійснених процесуальних витрат на правову допомогу представника потерпілого адвоката ОСОБА_47 ; 32 206 гривень 16 копійок в рахунок відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

З Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_4 просить стягнути 37 810 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за фізично знищений автомобіль ЗА3-110307, р.н. НОМЕР_2 , 2005 року виготовлення; 4 872 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди; 14 616,00 гривень в рахунок витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника; 23589, 33 гривень в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

На користь ОСОБА_42 просила стягнути з ОСОБА_6 62 183 гривні 61 копійку в рахунок відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого (годувальника) по 596 (п`ятсот дев`яносто шість) гривень 77 копійок щомісячними платежами, починаючи з 08.08.2015 року до 14.04.2024 року дати досягнення дитиною 18-річного віку; 1 201 380 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди;

Одноразово з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» просила стягнути на користь ОСОБА_42 4872 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди та 23 589 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

На користь ОСОБА_43 просила стягнути з ОСОБА_6 150 949 гривень 24 копійки в рахунок відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого (годувальника) по 756 гривень 33 копійки щомісячними платежами, починаючи з 08.08.2015 року до 26.03.2032 року дати досягнення дитиною 18-річного віку; 33 823 гривні 38 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також просила стягнути одноразово з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_43 4872 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди та 23 589, 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Представник цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У наданому на позови потерпілих відзиві зазначив, що позовні вимоги заявлені до Страховика є передчасними. Можливість відшкодування такої шкоди Страховиком діє в силу договору, а саме: Договору(полісу) № AI/7941339 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 09.02.2015р. між ПрАТ «СТ «Гарантія» як Страховиком та ОСОБА_6 як Страхувальником. 02 лютого 2016 року до ПрАТ «СТ «Гарантія» звернулась ОСОБА_4 із заявою про страховий випадок, у якій повідомила, що її чоловік ОСОБА_9 загинув внаслідок ДТП, що відбулась 08.08.2015р. о 22год. 50 хв. на 104 км автодороги «Виступовичі-Житомир» за участю транспортного засобу «Славута» д.н.з. НОМЕР_4 під його керуванням та транспортного засобу « НОМЕР_5 ». 09 лютого 2016 року до Страховика із заявою про страховий випадок звернувся ОСОБА_6 , який повідомив, що 08.08.2015р. о 22год. 50хв. рухаючись в напрямку м. Житомира на 104км автодороги «Виступовичі-Житомир» здійснив наїзд на мотоблок «Зубр», який рухався в попутному напрямку після чого автомобіль «Шкода суперб», д.н.3. НОМЕР_6 під його керуванням викинуло на смугу зустрічного руху, по якій рухався автомобіль «Славута» під керуванням ОСОБА_48 . 26 лютого 2016 року ОСОБА_4 подала Страховику заяву про страхову виплату, а 28 березня 2016 року повторно подала заяву про страховий випадок, в якій підтвердила події, описані нею в заяві від 02 лютого 2016 року.

Отримавши 02.02.2016р. заяву ОСОБА_4 про страховий випадок Страховик, на виконання вимог ст. 34.1 Закону розпочав її розслідування у порядку, передбаченому для розслідування кримінального провадження і зупинив розгляд заяви до набрання рішенням по вказаному кримінальному провадженню законної сили.

В порушення вимог пп. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону страхувальник ОСОБА_6 звернувся до Страховика із заявою про подію лише 09.02.2016р., тобто аж через пів-року після події, тобто не виконав обов`язку щодо повідомлення Страховика про дорожньо-транспортну пригоду у строки і за умов, передбачених ст. 33 Закону, тому він позбавляється права на відшкодування Страховиком спричиненої шкоди.

З урахуванням наведеного вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та суперечать практиці застосування Верховним Судом України та Верховним Судом Закону, регулюючого правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому просив в задоволенні позовів ОСОБА_4 у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_42 і ОСОБА_43 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» відмовити.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно - процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до положень п. 27.2 ст. 27 Закону, Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону, Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Обов`язок з повідомлення страховика про факт настання дорожньо-транспортної пригоди покладений на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, а не на потерпілого.

При цьому потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду висвітленому у постанові від 29 липня 2019 року по справі № 501/212/17.

При цьому не повідомлення страховика водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, про факт настання дорожньо-транспортної пригоди, навпаки надає страховику право регресної вимоги до такого водія, відповідно до положень п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому суд не приймає до уваги викладені в письмових запереченнях посилання на вищезазначене.

Згідно з ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її заподіяла, якщо шкода заподіяна каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 2 ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з вимогами абз. 2 ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, про що також зазначено у роз`ясненнях п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди».

ОСОБА_4 є дружиною загиблого ОСОБА_9 , а ОСОБА_49 та ОСОБА_50 є доньками загиблого, мають право на відшкодування моральної шкоди, враховуючи те, що моральними стражданнями супроводжується будь-яке протиправне діяння, тому суд не ставить під сумнів факт перенесення ними моральних страждань, з врахуванням втрат немайнового характеру, які вони зазнали внаслідок втрати чоловіка та батька, які є непоправними, які призвели до життєвих змін .

Моральну шкоду, спричинену втратою близької людини, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки така шкода не має жодного матеріального критерію майнової оцінки. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути співмірним нанесеній моральній шкоді.

Оскільки неповнолітні діти є окремими суб`єктами на відкшодування моральної шкоди, тому визначаючи розмір такої шкоди суд одночасно враховує вік дітей на момент смерті їхнього батька, наскільки в такому віці вони були здатні відчувати моральні страждання, усвідомлювати втрату батька.

При цьому, суд враховує матеріальне становище обвинуваченого, а також, що злочин вчинено з необережності.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від визначених ЦК України критерії з урахуванням вимог розумності та справедливості, а не на підставі висновків експертиз.

З врахуванням вищенаведеного, розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 суд оцінює в розмірі 500000 гривень, ОСОБА_51 в розмірі 250000 гривень, ОСОБА_52 в розмірі 100000 гривень, що буде виваженим та розумним для відшкодування заподіяну виду шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 .

Оскільки страхова компанія не скористалась своїм правом добровільно відшкодовувати завдану шкоду, передбачену полісом, тому вимоги в частині стягнення на користь потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_38 , ОСОБА_38 моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» по 4872 гривень кожній підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також суд вважає доцільним задовольнити вимоги потерпілих до вказаного відповідача в частині стягнення по 23589 гривень 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди , пов`язаної зі смертю потерпілого ОСОБА_9 .

Відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, визначено ст. 1200 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України - у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншими непрацездатними особами, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Про вищевказане зазначено також Верховним Судом у справі №756/8644/19 від 09.07.2020 року, а саме, що факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Вказані обставини в ході судового розгляду мають бути підтверджені належними й допустимими засобами доказування.

В той же час суду не надано жодних доказів того, що ОСОБА_4 перебувала на утриманні чоловіка, була непрацездатною, чи не працювала у зв`язку із доглядом за дитиною.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що загиблий ОСОБА_9 не працював, натомість ОСОБА_4 працювала приватним підприємцем, отримувала від своєї діяльності дохід, який в середньому становив 4000-5000 гривень, за рахунок якого фактично сім`я існувала..

З огляду на встановлені чинним законодавством чіткі критерії щодо обставин, якими визначається право особи на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, встановлені у справі обставини не свідчить про перебування ОСОБА_4 у статусі, який би давав право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого (годувальника), у відповідності до положень ч.1, 2 ст. 1200 ЦПК України.

Зазначене вказує на відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 в частині відшкодування шкоди завданої смертю годувальника до досягнення ОСОБА_46 14 річного віку.

Вимоги ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , які ґрунтуються на положеннях ст.1200 ЦПК України, підлягають задоволенню.

При цьому, оскільки докази на підтвердження наявності у ОСОБА_9 заробітку відсутні, тому суд вважає за доцільне визначити розмір по відшкодуванню шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на поточний рік.

При визначенні розміру відшкодування шкоди суд враховує, що сім`я на час смерті ОСОБА_9 складалася з чотирьох осіб. Відтак, частка, що припадає на утримання ОСОБА_53 та ОСОБА_54 становить по 25% на кожну особу.

Провівши розрахунок за наступною формулою (25% розміру мінімальної заробітної плата з 08.08.2015 року по 14.04.2024 року , встановлено, що на користь ОСОБА_42 підлягає стягненню одноразовим платежем 117649, 73 гривень за період з 08.08.2015 року по 14.04.2024 року (досягнення 18 років).

На користь ОСОБА_43 підлягає стягненню одноразовим платежем 118716, 40 гривень за період з 08.08.2015 року по 01.05.2024 року, та в подальшому щомісячними платежами по 25% мінімальної заробітної плати, установленої Законом України «Про державний бюджет» на поточний рік, до досягнення останньою 18 річного віку, тобто по 26.03.2032 року.

Витрати на лікування потерпілої ОСОБА_4 у сумі 2887 гривень, на поховання та спорудження пам`ятника в сумі 32206, 16 гривень документально не підтверджено, тому підстави в задоволенні цих вимог відсутні.

Також не підтверджено належність потерпілій стороні знищеного транспортного засобу марки ЗАЗ -110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Крім того, зазначений вид матеріальної шкоди не випливає безпосередньо з пред`явленого обвинуваченого, що не позбавляє можливості вирішенню питання у порядку цивільного судочинства.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС у справі № 306/1198/17 від 08 квітня 2020 року.

При цьому, понесені витрати мають бути належно підтверджені.

Цивільним позивачем надано акт №3 здавання -приймання послуг з надання правової допомоги за період з 01.04.2016 року по 23.01.2018 року про вартість послуг адвоката у сумі 230 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 .

На підтвердження даного виду витрат, які зазначено у позові у розмірі 3023 гривень, докази не подано.

Процесуальні витрати, відповідно до ст.124 ч.2 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не обирався.

Доля речових доказів не вирішується, оскільки в наданих суду матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про їх наявність.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.1 п. "в" та "д" Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 500000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_9 , а також 230 гривень витрат понесених на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 4872 гривень, та 23589 гривень 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди , пов`язаної зі смертю чоловіка ОСОБА_9 .

В решті вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_42 до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_42 250000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті батька ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_42 одноразовим платежем в рахунок відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника НОМЕР_7 , 73 гривень за період з 08.08.2015 року по 14.04.2024 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_42 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 4872 гривень, та 23589 гривень 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди , пов`язаної зі смертю батька ОСОБА_9 .

Цивільний позов ОСОБА_43 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_43 100000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті батька ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_43 одноразовим платежем в рахунок відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника НОМЕР_8 , 40 гривень за період з 08.08.2015 року по 1.05.2024 року, та в подальшому, починаючи з 01.05.2024 року стягувати щомісячними платежами по 25% мінімальної заробітної плати, установленої Законом України «Про державний бюджет» на поточний рік, до досягнення ОСОБА_46 18 річного віку, тобто по 26.03.2032 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_43 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 4872 гривень, та 23589 гривень 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди , пов`язаної зі смертю батька ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз ( технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасолоігчної, автотехнічної, автотоварознавчої, судово-психологічної) в загальній сумі 53797 гривень 64 копійки, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення - надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1