Справа № 301/2724/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.03.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/18/23 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 09.11.2022.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кушниця Іршавського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, підприємець, несудимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.
Речовий доказ: CD диск залишено при матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_7 20.01.2021 біля 09 год, перебуваючи на задньому дворі ТзОВ «Ніка» за адресою: м. Іршава, вул. Заводська, 10/А, Закарпатської області, діючи умисно, на грунті особистих неприязних відносин, що виникли в ході його сварки із ОСОБА_9 , з приводу розчистки снігу з даної території, підійшов впритул до потерпілого, який перебував у кабіні вилочного автопогрузчика «Yale», якому умисно завдав три удари своєю правою рукою зігнутою в кулак в ліву частину обличчя. В результаті дій ОСОБА_7 , громадянин ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 36-і від 29.01.2021 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду від 09.11.2022 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що вирок щодо ОСОБА_7 є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (хоча в обвинувальному акті є і посилання на ч. 1 ст. 125 КК України (на стор. 4 обвинувального акту вказано, що ОСОБА_7
обгрунтовано обвинувачується у вчиненнні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України), що свідчить про незрозумілість суті обвинувачення і, як наслідок по рушення права на захист. Також зазначає про неналежність доказів, на яких грунтується вирок, зокрема, показань потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , оскільки такі не підтверджують винуватість ОСОБА_7 , а тому суд не повинен був брати їх до уваги при винесенні вироку, адже свідків, які би безпосередньо бачили, що відбувалося в погружчику не було і на місці події також.Окрім того, потерпілий ОСОБА_9 є заінтересованою особою. Суд мав при винесенні вироку взяти до уваги покази обвинуваченого про відсутність з його боку нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, адже на справді, на місці події було лише двоє осіб: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , і покази потерпілого перед показами ОСОБА_7 вищої юридичної сили не мають, адже ст. 10 КПК України передбачає рівність перед законом і судом. Більш того, свідок ОСОБА_10 прибирав сніг на протилежній стороні від місця події, на відстані з якої не надалось можливим щось бачити і чути. Його показання у вироку відображені неправильно. Під час його допиту в суді 31.05.2022 він зазначив, що не чув того, що ОСОБА_7 сказав ОСОБА_9 , бо працював погружчик. Свідок ОСОБА_11 - є батьком потерпілого, його на місці події не було, тому зрозуміло, що він нічого бачити і чути не міг. Це доводиться і відеозаписом на якому він відсутній, що підтвердив в судовому засіданні під час його допиту і свідок ОСОБА_10 . За клопотання сторони захисту був допитаний експерт ОСОБА_12 , однак його показами вина ОСОБА_7 не підтверджується, а навпаки, спростовується, адже такий на питання сторони захисту про те, на підставі яких документів він проводив СМЕ, вказав, що на підставі медичної карти, а не матеріалів кримінального провадження. До того ж медична документація стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалася. Також експерт повідомив, що струс мозку він не констатував, він це взяв з обстеження невролога, при цьому повідомив, що листок непрацездатності ОСОБА_9 йому не надавали та він виходив із середньої тривалості захворювання. Також експерт зазначив, що потерпілий був здатний пересуватися і сам міг себе обслуговувати, стороннього догляду не потребував. При допиті експерт не підтвердив факт спричинення потерпілому трьох ударів, а не менше одного. Даних показань експерта суд у вироку не відобразив і до уваги не взяв. Також вказує на неналежність й недопустимість як доказів: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2021, оскільки він є документом інформативного характеру; протокол огляду місця події від 20.01.2021, де об`єктом огляду являється заднє подвір`я ТОВ «Ніка», розташоване в АДРЕСА_2 , який також є документом інформативного характеру і ні вину ОСОБА_7 , ні обставини кримінального правопорушення не підтверджує. Крім того, протокол огляду місця події від 20.01.2021 складено, а огляд місця події проведено без участі ОСОБА_7 та без ухвали слідчого судді, заява-згода від 20.01.2020 ОСОБА_11 не може братися до уваги, так як в матеріалах кримінального провадження немає доказів того, що він є власником земельної ділянки де сталася подія (сторона обвинувачення доказів про це не надала), дана заява складена за рік до події, тобто в 2020 році. Крім того диск, на якому відображено події вчинення кримінального проступку, є з точки зору ст. 85 КПК України, доказом неналежним, адже на ньому немає звуку, не видно нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, до того ж це є копія диску, а не його оригінал, більш того, там лише уривок, а не повний запис, і отриманий він без ухвали слідчого судді, тому він є недопустимим доказом. Висновок експерта № 36-і від 2.01.2021, згідно якого у ОСОБА_9 виявлено такі тілесні ушкодження, не доводить наявність кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України, він є доказом неналежним, не підтверджує вину ОСОБА_7 , оскільки свідчить лише про наявність тілесних ушкоджень та не може сам собою бути доказом винуватості особи в їх заподіянні. Під час допиту
експерта останній підтвердив, що проводив експертизу лише на підставі медичної карти, а не на підставі матеріалів кримінального провадження, при цьому, під час судового розгляду встановлено, що потерпілий лікарняний не відкривав, листок тимчасової втрати працездатності відсутній, а це є єдиний документ по якому би можна було встановити дні непрацездатності. Висновок судово-медичної експертизи не підтверджує обвинувачення в обвинувальному акті, адже, згідно висновку експерта, тілесне ушкодження спричинено о 10 год, потерпілий за медичною допомогою не звертався, зі слів потерпілого, його близько 10 год побив ОСОБА_7 , об`єктивно синець шкірних покровів навколоочної ділянки зліва, червонувато-синюшного відтінку, з припухлістю м`яких тканин. Інших тілесних ушкоджень на час проведення експертизи не виявлено. Потерпілий зазнав не менше одного удару. Також судом проігноровано ряд клопотань сторони захисту, направлених на встановлення істини у справі. Окрім того, цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, у зв`язку з чим сторона захисту просила залишити позовну заяву ОСОБА_9 без руху, однак це було проігноровано судом першої інстанції і цивільний позов з чисельними порушеннями було прийнято до розгляду. Також вказує на невірне розв`язання судом цивільного позову та безпідставне стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди, оскільки не доведено, що потерпілий внаслідок дій ОСОБА_7 зазнав особливих моральних переживань пов`язаних із його лікуванням , допитами у поліції та суді, що повністю змінило його звичний спосіб життя, нервовий стрес, який він пережив під час інциденту та лікування призвело до постійного стану тривоги, та невірно оцінив її в розмірі 5000 грн.
05.03.2024 обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник-адвокат ОСОБА_6 подали до апеляційного суду письмові клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого та потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала подані нею та обвинуваченим клопотання, думку прокурора, яка не заперечила проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за строками давності, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, а клопотання обвинуваченого та захисника про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності слід задовольнити, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: вчинення особою кримінального правопорушення; з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; особа не ухиляється від досудового слідства або суду; особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі (№ 309/1201/15-к).
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_7 вчинив 20.01.2021, також відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 у період з 20.01.2021 по 20.01.2024 вчинив інше кримінальне правопорушення, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.
У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України не визнав, а під час апеляційного розгляду подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Під час розгляду апеляційної скарги, прокурор не заперечувала проти закриття відносно ОСОБА_7 кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зі звільненням його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.
За змістом ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченого та його захисника задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 09.11.2022 щодо ОСОБА_13 скасувати.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України,-закрити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді