печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Головного слідчого управління Національної полції України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000686 від 26.04.2023 ,-

ВСТАНОВИВ:

22.04.2024 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Головного слідчого управління Національної полції України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000686 від 26.04.2023.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що у відповідності до постанови про проникнення до житла чи іншого володіння особи, у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України від 28.12.2023 року було проведено обшук нежитлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 28.12.2023 року, в рамках проведеного обшуку у вказаному вище нежитловому приміщенні, було вилучене майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: копію договору оренди № 80 від 06.10.2023 року на 3 арк.; копія Акту прийому - передачі до договору оренди № 80 від 06.10.2023 року на 1 арк.;копія договору № 12492 про відшкодування електричної енергії від 06.10.2023 року з додатками на 3 арк.;18 одиниць системних блоків чорного кольору марки «НР»;37 одиниць моніторів різного діаметру та моделі;12 одиниць навушників, з яких 11 навушників марки «HYPER X» та 1 навушники марки «JBL», 7 блютуз адаптерів до навушників, та 15 кабелів до навушників;18 одиниць клавіатур різного кольору та різної марки;19 одиниць комп`ютерних мишок різних марок;4 комутатори: S|N9605EDAPAJ65DF6, D1260BE28260|951,ES3510MA(037006274), ES3510MA (125000397);1 wi-fi роутер із зарядним пристроєм;1 монітор «PHILIPS» SERIAL NJ VN1CII23002481;115 одиниць кабеленосної продукції до комп`ютерної техніки.

Адвокат вказує, що слідчий не реагує на клопотання про повернення майна, не повертає майно та не звертався до суду з накладенням арешту, що підтверджується відповідю Печерського районного суду, за вих. 04/555/2024 від 05.02.2024 року в якій зазначено, що клопотань органу досудового розслідування про арешт майна, що належить ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №00000686, в провадженні суду не перебувало.

Також адвокат звернув увагу, що адреса, яка зазначена у постанові про проникнення до житла чи іншого володіння особи у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України від 28.12.2023 року не відповідає адресі, де було проведено обшук, що є у свою чергу грубим порушення норм КПК України.

Таким чином, адвокат вважає, що вилучене майно має статус тимчасово вилученого та просить суд повернути його законному володільцю.

Адвокат в судове засідання з`явився, подав заяву про розгляд скарги без фіксування технічними засобами.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність слідчого, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000686 від 26.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

28.12.2023 на підставі постанови про проникнення до житла чи іншого володіння особи, у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, було проведено обшук, за адресою, АДРЕСА_2 та вилучене майно.

Так, в долученому протоколі обшуку зазначено адвокатом, що обшук проведено за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі частини 3 статті 233 КПК України, з метою врятування від знищення майна, що може бути доказами у кримінальному провадженні та має значення для розслідування кримінального провадження, 20 березня 2024 року старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 проведено невідкладний обшук житла, в якому мешкає ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого було вилучено речі, документи та грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

На підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

З врахуванням зазначеного, судом встановлено, що було проведено невідкладний обшук, на підставі постанови, однак пітверджень ораганом досудового розслідування, що вимоги ст. 233 КПК України були виконанні,лідчому судді не надано.

Таким чином, за результами проведенян обшуку, слідчим або прокурором, не виконано вимог ст. 233 КПК України та ст. 170 КПК України.

Відтак, станом на день розгляду вбачається, що дане майно має статус тимчасово вилученого, а тому вимоги адвоката є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а іншого у спростування доводів адвоката стороною обвинувачення не надано.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно із цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями статті 41 Конституції України, яка визначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Разом з цим, вимога про визнання бездіяльність протиправною та витребування матеріалів кримінального провадження, не підлягає задоволенню, оскільки така вимога не може бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу.

Відтак, скарга підлягає частковому задоволенню.

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу у кримінальному провадженню № 0000686 від 26.04.2023 року повернути належне ОСОБА_4 майно, яке було вилучене під час обшуку від 28.12.2023, а саме:

- копію договору оренди № 80 від 06.10.2023 року на 3 арк.;

- копія Акту прийому - передачі до договору оренди № 80 від 06.10.2023 року на 1 арк.;

- копія договору № 12492 про відшкодування електричної енергії від 06.10.2023 року з додатками на 3 арк.;

- 18 одиниць системних блоків чорного кольору марки «НР»;

- 37 одиниць моніторів різного діаметру та моделі;

- 12 одиниць навушників, з яких 11 навушників марки «HYPER X» та 1 навушники марки «JBL», 7 блютуз адаптерів до навушників, та 15 кабелів до навушників;

- 18 одиниць клавіатур різного кольору та різної марки;

- 19 одиниць комп`ютерних мишок різних марок;

- 4 комутатори: S|N9605EDAPAJ65DF6, D1260BE28260|951, ES3510MA(037006274), ES3510MA (125000397);

- 1 wi-fi роутер із зарядним пристроєм;

- 1 монітор «PHILIPS» SERIAL NJ VN1CII23002481;

- 115 одиниць кабеленосної продукції до комп`ютерної техніки.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1