ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1250/24 Справа № 202/7516/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000865 від 10 червня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баку Азербайджану,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 09 серпня 2024 року, заборонивши йому залишати без дозволу слідчого та/або прокурора місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , крім випадків необхідності запобігання загрозі життю та здоров`ю, та поклавши на нього наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді (суду) за кожним викликом; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке спричинило смерть потерпілого. Водночас ризики незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів, а також вчинення іншого аналогічного правопорушення слідчий суддя вважав недоведеними, оскільки вони об`єктивно не підтверджені. На переконання слідчого судді, для запобігання ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, достатньою мірою буде запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи особи, дозволить органу досудового розслідування контролювати поведінку підозрюваного. Тримання підозрюваного під вартою слідчий суддя вважає невиправданим з огляду на його вік, незадовільний стан здоров`я після ДТП, а також підозру у вчиненні злочину з необережності.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказує на наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів, а також вчинити інше аналогічне правопорушення. Зазначає, що тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на наявний суспільний інтерес.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги та скасувати ухвалу слідчого судді, підозрюваного, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчий суддя заслухав доводи сторін кримінального провадження і дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 09 серпня 2024 року з покладанням на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ст.194 КПК України, посилаючись на наявність обставин, передбачених ст.178 КПК України.

Як слідує з матеріалів провадження, в провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000865 від 10 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

10 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що виразилося у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події та схемою до нього, протоколом допиту свідків, протоколом огляду відеозапису з камери зовнішнього спостереження, яка зафіксувала дану подію, а також іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Слідчий звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, відповідно до вимог ст. 178 КПК України слідчий суддя врахував вагомість доказів винуватості підозрюваного, тяжкість покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років, доведеність ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування, а також те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має певні соціальні зв`язки, є пенсіонером, його незадовільний стан здоров`я після ДТП та прийшов до висновку, що доцільно обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи особи та дозволить органу Національної поліції контролювати поведінку підозрюваного.

Доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Так, наявність ризику незаконного впливу на свідків, експертів та потерпілого прокурор обґрунтовує тим, що підозрюваному відомі анкетні дані зазначених осіб та перебуваючи на свободі він матиме змогу вчинити на них тиск з метою надання неправдивих показань та зміни показів у суді.

Разом з тим, стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що ОСОБА_7 з дня вчинення інкримінованого йому злочину вчиняв будь-які спроби впливу на свідків чи інших осіб, або має намір вдатися до відповідних дій у майбутньому.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний допускає грубі порушення правил дорожнього руху та його не обмежено у праві керування транспортним засобом, також не знайшов свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки навіть при наявності вказаного ризику, останній може бути усунений шляхом покладення на підозрюваного обов`язку цілодобово не залишати своє місце проживання, що і було здійснено слідчим суддею.

Крім того, підозрюваному було роз`яснено, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги враховує принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції» та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», згідно якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

У рішенні по справі Александровська проти України від 25 березня 2021 року ЄСПЛ відзначив, що Конвенція вимагає, щоб під час обрання запобіжного заходу суди розглядали також і не пов`язані з позбавленням свободи заходи. При цьому рішення про тримання під вартою чи його продовження не може ґрунтуватися винятково на серйозності висунутих обвинувачень, а його обґрунтування не може бути абстрактним, узагальненим чи стереотипним.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з доводами слідчого судді та оцінює критично доводи прокурора про те, що відомості про обставини кримінального правопорушення та особу підозрюваного дають підстави для скасування застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та застосуванні до нього виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, не аргументовані переконливими обставинами та носять формальний характер, здебільшого посилаючись на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст.178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже в задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2024 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4