Справа № 392/1843/19
Провадження № 1-кп/392/98/24
УХВАЛА

24 квітня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретар судового засідання ОСОБА_4 , за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2019 за № 0000668 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. На обґрунтування клопотання вказав, що ризики враховані судом при обранні та продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачені п.п. 1,3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, до цього часу не зменшилися та продовжують існувати, при цьому, інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Просив врахувати, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені умисного протиправного заподіяння смерті малолітній дитині, яка являється найменш захищеною в суспільстві та не могла чинити опір. Докази про вчинення кримінального правопорушення є вагомими, а ризики порушення покладених на нього обов`язків на даний час вже фактично відбулися та суттєво збільшилися.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, наголосив, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою з 2019 року, всі ризики відпали та втратили свою актуальність. Батько обвинуваченого звертався до суду із відповідною заявою, у якій вказував, що обвинувачений ОСОБА_6 , у разі застосування відносно нього домашнього арешту буде проживати разом з ним по АДРЕСА_1 , він має можливість утримувати його та забезпечувати всім необхідним. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника та просив змінити на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

Встановлено, що наразі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 діє продовжений ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2024 року запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04 травня 2024 року включно.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті малолітньої дитини, яка являється найменш захищеною в суспільстві та не може чинити опір щодо вчинення протиправних дій відносно неї.

Конвенція ООН про права дитини накладає на держави обов`язок вживати усіх необхідних заходів для захисту дітей від усіх форм насильства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Колегією суддів встановлено, що існує ризик переховування від суду та незаконного впливу на свідків, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 з огляду тяжкість інкримінованого злочину та відповідно мірою можливого покарання, опинившись на волі, може вчинити спроби ухилення від явки до суду та незаконно впливати на свідків, які ще не допитувалися даним складом суду.

Отже, ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Інших ризиків, колегією суддів не встановлено, прокурором в судовому засіданні не доведено.

Колегія суддів враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи із застосуванням насильства, внаслідок скоєння якого настали невідворотні наслідки у вигляді смерті малолітньої дитини, має батьків, до затримання не працював, є учасником АТО, раніше не судимий.

До закінчення строку дії ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме до 04.05.2024 року, не можливо завершити розгляд даного кримінального провадження, оскільки у справі допитано частину свідків, інші свідки та обвинувачений не допитані, а достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання та продовження у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відсутні.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування відносно нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Щодо ствердження сторони захисту про наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, виявлення його батьком бажання про перебування ОСОБА_6 , у разі зміни йому запобіжного заходу не пов`язаного із тримання під вартою, за його місцем проживання та можливістю його утримання, то вказані факти не є безумовними підставами для скасування чи зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Крім того, факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу, не свідчить про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованого діяння та є приводом до такої істотної зміни обстановки, щоб виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд оцінює суворість можливого покарання, обставини вчинення злочину проти життя та здоров`я, який інкримінується ОСОБА_6 , його тяжкість та суспільну небезпечність, та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою.

Вказане не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука), не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Крім цього, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.331, ст.ст. 369-372, 392 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 24.04.2024 до 22.06.2024 року включно.

Строк дії ухвали визначити до 22 червня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя Судді