УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року

м. Київ

справа № 398/3777/22

провадження № 51-499 ск 24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2023 року і

встановила:

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від

13 липня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Линовецького району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24 грудня 2020 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на

3 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. 11 серпня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбуття призначеного покарання;

- 03 травня 2023 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за

ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна.

Суд, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_5 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 травня 2023 року, більш суворим, призначеного за оскаржуваним вироком, призначив остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 07 грудня 2023 року залишив апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 без задоволення, вирок місцевого суду без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту наркотичних засобів (метадон) в особливо великих розмірах, який він розмістив у 1027 згортках обмотаних липкою стрічкою та фольгою, в подальшому зберігав при собі, при обставинах, детально викладених у вироку.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалені судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що у ОСОБА_5 , який систематично вживає наркотичні засоби і придбав у ОСОБА_6 наркотичні засоби у кількості 30 штук для власного споживання, не було умислу або мети збуту, а тому дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України, на думку сторони захисту, кваліфіковані неправильно. Захисник уважає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. На думку сторони захисту, кількість вилучених з автомобіля ОСОБА_6 пакетів з наркотичною речовиною та її загальна вага, за відсутністю доказів її придбання ОСОБА_5 , не свідчить про наявність у нього умислу на збут наркотичних засобів у великих розмірах. Захисник стверджує про недоведеність вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є підставою для скасування незаконних та необґрунтованих судових рішень.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.

Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, крім іншого, посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить дати окремим доказам іншу оцінку з точки зору їх належності та достовірності, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.

Натомість вказані обставини, на які посилалася сторона захисту в апеляційній скарзі, аналогічні тим, що наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, не встановивши порушень, передбачених статтями 410, 411 КПК України, залишив вирок без змін, зазначивши мотиви ухвалення свого рішення. Тому колегія суддів Верховного Суду переглядає судові рішення з огляду на ті фактичні обставини кримінального провадження, які були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

У касаційній скарзі захисник наголосив, що суди попередніх інстанцій, в порушення статей 94, 370 КПК України, обґрунтовуючи свій висновок про незаконне придбання, зберігання та перевезення ОСОБА_5 наркотичних засобів саме з метою їх збуту, послалися на докази, які є недостатніми для доведення винуватості, тому його засудження є незаконним. Проте ці доводи захисника є непереконливими.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до

ст. 94 цього Кодексу.

За вимогами ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з положеннями ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Водночас кримінальний процесуальний закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Як видно з долучених до касаційної скарги судових рішень, апеляційний суд, переглянувши вирок, перевірив в апеляційному порядку обставини, встановлені судом першої інстанції, і доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту та засудженого, зіставив фактичні дані, що містяться в доказах, та дійшов обґрунтованого висновку, що досліджені місцевим судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України і покладені в основу вироку докази, а саме: показання свідків, дані протоколів слідчих дій, висновки експертиз та інші письмові документи, підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Водночас апеляційний суд перевірив і мотивовано відхилив аргументи сторони захисту про необхідність перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 307 на ст. 309 КК України з огляду на недоведеність його умислу на збут наркотичних засобів. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з викладеними в судовому рішенні мотивами, з яких ці доводи визнані необґрунтованими.

Так, для вирішення питання про кваліфікацію кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема щодо відсутності чи наявності умислу на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини кримінального провадження, які характеризують мотиви, наміри особи під час здійснення нею такого придбання та зберігання.

Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів може свідчити як великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасування, так і інші обставини, зокрема: відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини; поведінка суб`єкта кримінального правопорушення; те, що сама особа не вживає наркотичні засоби або психотропні речовини, але виготовляє та зберігає їх.

Водночас, якщо висновок суду про наявність умислу на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то в такому випадку повинні бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, зокрема чи залежало від її волі те, який розмір речовини опиниться у володінні, та спосіб розфасування.

У разі, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує її потреби у власному вживанні, то в неї може бути умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то у такому разі умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

У цьому кримінальному провадженні суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_5 незаконно зберігав при собі наркотичний засіб в особливо великих розмірах (56,94 г наркотичного засобу - метадону). Зазначена речовина була розфасована у 1027 згортків приблизно однакової ваги й упакована в спосіб, що здатний полегшити її збут. Водночас суди дійшли висновку про те, що ОСОБА_5 мав умисел саме на збут з огляду не лише на кількість та спосіб пакування психотропної речовини, а й з інших фактичних даних, які містяться в досліджених доказах.

Зокрема, суди обґрунтували свої рішення даними протоколу огляду місця події від 18.08.2022 року, проведеного в період з 02:25 до 04:00 год на території автодороги «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» Е50, блокпосту на виїзді з

м. Олександрія в напрямку с. Куколівка, де проведено огляд автомобіля VolkswagenJetta, державний номерний знак НОМЕР_1 ; протоколу огляду відеокамери, перегляду відеозапису та перенесення його на цифровий носій від 18.08.2022 року та диском із відеозаписом проведення огляду місця події, дослідженого у судовому засіданні; протоколу огляду предметів від

19.08.2022 року та фотокарткою до нього; протоколу огляду предметів від 20.10.2022 року; постановою від 18.08.2022 року про визнання речовим доказом: мобільного телефону «Samsung А30»ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , SNR НОМЕР_4 ; мобільного телефону «Хіаоmі9Redmi», ІМЕІ1: НОМЕР_5 ,ІМЕІ2: НОМЕР_6 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на транспортний засіб Volkswagen Jetta, номер шасі НОМЕР_8 ; квитка на потяг на ім`я « ОСОБА_7 »; речовими доказами: 1027 згортків, обмотаних липкою стрічкою та фольгою з кристалічною речовиною білого кольору в середині, зовні схожою на наркотичну, з яких 1022 згортка упаковано до спец пакету ГСУ НПУ №7225772, а 5 згортків, відібраних в довільній формі, упаковано до спец пакету НПУ №KIV2148745; висновком експерта № СЕ-19/112-22/6310-НЗПРАП від

18.08.2022 року, згідно з яким надані на дослідження 5 (п`ять) згортків містять наркотичний засіб метадон, обіг якого обмежено, та димедрол, який до наркотичних засобів, психотропних речовин чи прекурсорів не віднесений. Загальна маса метадону в наданих на дослідження речовин становить

0,27 грама. Загальна маса метадону в наданих на дослідження речовинах після проведення дослідження становить 0,25 грама; висновком експерта

№ СЕ-19/112-22/6405-НЗПРАП від 08.09.2022 року, згідно з яким надані на дослідження 1022 згортків містять наркотичний засіб метадон, обіг якого обмежено та димедрол, який до наркотичних засобів, психотропних речовин чи прекурсорів не віднесений. Загальна маса метадону в наданих на дослідження речовинах становить 56,67 грама. Загальна маса метадону в наданих на дослідження речовинах після проведення дослідження становить 48,55 грама; та іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

Також, усупереч доводам захисника, суди дали оцінку тому факту, що ОСОБА_5 не перебуває на обліку в лікаря-психіатра або лікаря-нарколога, однак згідно акту медичного огляду від 12 жовтня 2022 року має ознаки залежності від наркотичних засобів.

Отже, в цьому кримінальному провадженні суди, кваліфікуючи дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України, поряд із кількістю психотропної речовини, яка була виявлена в засудженого, і не є прямим доказом спрямованості його умислу на збут, проаналізували обставини придбання та спосіб зберігання цієї речовини, а також відомості про особу засудженого, та дійшли обґрунтованого висновку, що досліджені докази в сукупності переконливо свідчать про те, що його винуватість у вчиненні цього кримінального правопорушення за обставин, указаних у вироку, доведена поза розумним сумнівом, адже низка непрямих доказів свідчить про те, що він мав намір вчинити оплатне розповсюдження психотропних речовин, тобто їх незаконний збут, а будь-яке інше пояснення мети їх придбання та зберігання відсутнє.

Що стосується аргументів захисника про те, що сторона обвинувачення не надала жодних доказів, які би свідчили про фактичне вчинення засудженим незаконного збуту наркотичного засобу і тим самим доводили відповідну мету під час незаконного зберігання, то вони є неспроможними. Так, збут є одним із альтернативних діянь об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, водночас мета збуту є загальною для всіх цих діянь. Тобто особа не обов`язково має здійснити збут, щоб її було притягнуто до відповідальності за цієї статтею, але обов`язковою є наявність мети збуту як ознаки суб`єктивної сторони складу цього кримінального правопорушення.

Отже, доводи захисника про те, що умисел засудженого на збут наркотичних засобів під час їх придбання і зберігання не був доведений належними доказами є непереконливими, адже для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо ними доведено достовірність фактів і обставин.

Тому суди першої та апеляційної інстанцій з наведенням обґрунтування, виходячи з внутрішнього переконання та з точки зору взаємозв`язку сукупності доказів у справі, критично поставилися до позиції сторони захисту, адже дослідженими доказами спростовано версію про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 . Обґрунтованих сумнівів щодо об`єктивності оцінки доказів, покладених в основу вироку, і дотримання судом приписів ст. 84 КПК України немає.

Разом з умислом вчинення цього злочину, під час судового провадження було з`ясовано всі передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування. Надані місцевому суду докази, зокрема ті, на які вказує захисник, досліджені в повному обсязі, їх було достатньо для вирішення питання про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення поза розумним сумнівом.

Тому мотиви незгоди захисника з оцінкою доказів і судовими рішеннями не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що суди неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність або допустили істотні порушення норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.

Призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 307 КК України є співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності, тяжкості вчиненого правопорушення та даним про особу винного. Розмір призначеного засудженому покарання відповідає принципу індивідуалізації, відповідно до якого суд на основі оцінки ряду загальних і спеціальних критеріїв, зазначених у законі, визначив особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення засудженої і приватної превенції.

На думку колегії суддів касаційного суду, судами попередніх інстанцій дотримано вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду вказаного кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено.

Відтак вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК України, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам

ст. 419 КПК України. Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3