ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 952/428/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/651/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.126-1 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Іванківці Знам`янського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, з повною середньою освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 лютого 2012 року за ч.4 ст.296 КК України до 3 років позбавлення волі. 24 жовтня 2014 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 29 днів;

-вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

-вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;

-вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 30 червня 2022 року за ст.126-1 КК України до 240 годин громадських робіт;

-вироком Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2021 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, який вироком Полтавського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року скасований в частині призначеного покарання, та за ч.2 ст.186 КК України засуджено до 4 років позбавлення волі, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Полтавського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

До набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі судового засідання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з моменту взяття його під варту, тобто з 07 грудня 2023 року.

Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року виправлена описка, допущена у вироку Зачепилівського суду Харківської області від 07 грудня 2023 року відносно ОСОБА_7 , та вказано у першому абзаці вступної частини вірний номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР - №0000500 від 26.05.2023 року.

Як встановив суд, ОСОБА_7 проживає разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , та систематично вчиняє відносно останньої домашнє насильство, у зв`язку з чим з 01.06.2022 року перебуває на обліку в СПД №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, як особа, що вчиняє домашнє насильство.

Так, в період з 31.05.2022 року по 17.05.2023 року ОСОБА_7 діючи умисно, в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, а також в порушення Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_8 , шляхом словесних образ та погроз, залякування, що призвело до психологічних страждань потерпілої та завдання шкоди її психологічному здоров`ю у формі емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, втрати повноцінного побуту та відпочинку, заниження самооцінки, втрати позитивних емоцій, тощо.

Зокрема, 31.05.2022 року близько 23:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, вчинив психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_8 , яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні та залякуванні, спричинило емоційну невпевненість останньої та призвело до психологічного страждання.

Крім того, ОСОБА_7 29.06.2022 року близько 22:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_8 , яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні та залякуванні, що спричинило емоційну невпевненість останньої та призвело до психологічного страждання.

Також ОСОБА_7 17.05.2023 року близько 20:20 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_8 , яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні та залякуванні, що спричинило емоційну невпевненність останньої та призвело до психологічного страждання.

За вчинення домашнього насильства постановами Зачепилівського районного суду Харківської області від 02.06.2022, 30.06.2022 та 22.05.2023 року ОСОБА_7 за епізодами 31.05.2022, 29.06.2022 та 17.05.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за ознаками повторності.

Крім того, ОСОБА_7 25.05.2023 року близько 22:00 год., будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, перебуваючи за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_8 , яке виразилось в словесних образах, погрозах, приниженні та залякуванні, що спричинило емоційну невпевненість останньої та призвело до психологічного страждання, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої та призвело до погіршення якості її життя, що виразилось у зміні характеру повсякденного життя.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню ст.71 КК України, та застосування закону, який не підлягає застосуванню ч.4 ст.70 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ст.126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, до покарання за цим вироком, приєднати частково невідбуте покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2023 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що під час ухвалення вироку судом неправомірно застосовані положення ч.4 ст.70 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні вчинив злочин у період з 31 травня 2022 року по 17.05.2023 року, тобто після постановлення вироку Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2023 року, який вироком Полтавського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року скасовано в частині призначення покарання. Тому, в даному випадку, підлягають застосуванню саме положення ч.1 ст.71 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 в повному обсязі, а також думку обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та потерпілої ОСОБА_8 , яка залишила це питання на розсуд суду, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду, відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, докази не досліджувались, а тому колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, їх не перевіряє.

Діям ОСОБА_7 суд першої інстанції дав правову оцінку та правильно кваліфікував його дії за ст.126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності, погіршення якості життя потерпілої особи.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття у вчиненому.

В силу ст.67 КК України, обставиною, що обтяжує обвинуваченому покарання, суд встановив рецидив злочинів.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом виду та міри покарання, яке належить призначити обвинуваченому.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, у тому числі і тяжких. Крім того, обвинувачений вже відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнявся умовно-достроково, та до нього застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак, останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши, зокрема, новий тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України. Більше того, обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, та був вже засуджений за вироком суду від 30 червня 2022 року за ст.126-1 КК України.

Тобто, системний характер вчинення ним умисних злочинів та відомості про особу обвинуваченого, характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , а тому колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів зважає на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого лише за умови його ізоляції від суспільства, вважає призначене йому у межах санкцій ст.126-1 КК України покарання законним і обґрунтованим, і приходить до висновку, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та застосуванню закону, який не підлягає застосуванню, є слушними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкримінований ОСОБА_7 злочин за цим кримінальним правопорушенням обвинувачений вчинив у період з 31.05.2022 року по 17.05.2023 року, тобто після постановлення вироку Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2021 року.

Так, вироком Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вироком Полтавського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року вищезазначений вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок. Призначено ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2021 року відносно ОСОБА_7 залишений без змін.

Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Про це зазначено і в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів також бере до уваги правовий висновок, що міститься у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17, про те, що суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що злочин за цим кримінальним провадженням вчинений після ухвалення попереднього вироку, а тому остаточне покарання ОСОБА_7 необхідно призначити за сукупністю вироків, до якого необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2021 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, безпідставно застосував норму ч.4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

За таких обставин, вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 остаточного покарання не відповідає вимогам кримінального закону, а тому, відповідно до ст. 420 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Під час вирішення питання про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків, колегія суддів враховує вимоги статей 50 та 65 КК України, беручі до уваги вищезазначені обставини та дані про особу обвинуваченого, вважає доцільним призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, на підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2021 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року.

На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України.

Поряд із цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст.126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2021 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його взяття під варту, тобто з 07 грудня 2023 року.

В решті вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: