У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000650, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та фактично мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить змінити вирок та призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді виправних робіт строком на 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків з суми заробітку засудженого.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

З посиланням на Пленум Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. та дані, що характеризують особу обвинуваченого, захисник вважає, що суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_5 менш суворе покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, а саме виправні роботи на строк 6 місяців з відрахуванням із суми заробітку засудженого у дохід держави у розмірі 10 відсотків.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

17.08.2023 р. в період часу з 09.20 год. по 09.30 год. ОСОБА_8 перебував у добовому наряді ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 де в цей час також перебував ОСОБА_5 .

Знаходячись у вказаному місці у вказаний час, у ОСОБА_5 , на ґрунті раптових неприязних відносин, виник кримінально-протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , реалізуючи який, знаходячись біля воріт ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область потилиці та один удар кулаком лівої руки в область лівої частини обличчя.

В результаті кримінально-протиправних дій ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні пошкодження у вигляді рани обличчя, яка по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як нанесення умисних легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості виду призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним. Справедливість покарання визначається і з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психолога та нарколога не перебуває, раніше не судимий. Встановив відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відтак, детально проаналізувавши сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт, у межах, передбачених санкцією статті, яке є пропорційним та співмірним вчиненому та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що вимоги захисника про призначення обвинуваченому покарання у виді виправних робіт не можуть бути задоволенні, оскільки, за критерієм порівняльної суворості, який покладений в основу законодавчого переліку (системи) покарань, закріпленому у ст. 51 КК України, цей вид покарання є більш суворим, ніж громадські роботи. Відтак, призначення обвинуваченому такого виду покарання як виправні роботи фактично означало би погіршення його становища, що є неприпустимим за апеляційною скаргою захисника.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3