Справа № 128/951/20
Провадження №11-кп/801/470/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000054 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Вінницької області Вінницького району с. Гуменне, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2024 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 скасувати через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України при зарахуванні ОСОБА_8 в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 18.12.2020 по день набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2024 відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання, за вчинення злочину за ч.1 ст. 121 КК України призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 20.01.2020 року по дату проголошення Вінницьким апеляційним судом рішення суду.

Звільнити ОСОБА_8 з зали суду у зв`язку з відбуттям покарання.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2024 року визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 - ти (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши йому в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 20.01.2020 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 2574 грн. 26 коп., компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 50000 грн. 00 коп. та судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1500 грн. 00 коп., а всього: 54074 грн. 26 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІПН НОМЕР_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової біологічної (одоролігчної) експертизи та судової експертизи зброї в сумі 2232 грн. 52 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2020 на: предмет, ззовні схожий на ніж із руків`ям білого кольору із кольоровими вставками, клинок якого забруднений речовиною бурого кольору; спортивну кофту червоного кольору із вставками на рукавах синього кольору із 2-ма прорізами та плямами зі слідами речовини бурого кольору; вирізку із простирадла (ковдри), зі слідами речовини бурого кольору; запаховий слід із руків`я предмету схожого на ніж; змиви із рук ОСОБА_8 , які вилучені 19.01.2020 під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 ; в`язаний светр темно-сірого кольору на передній поверхні якого наявна пляма РБК, який вилучено 20.01.2020 під час затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України.

Вирішено долю речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок суду стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 України підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України.

Суд, вирішуючи питання при призначенні обвинуваченому міри покарання, взяв до уваги лише пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку потерпілому та призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, яке є найнижчим, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Поряд з тим, тілесні ушкодження були завдані у життєво важливі органи, що створило повноцінну реальну загрозу для життя потерпілого, крім того тілесні ушкодження ОСОБА_8 спричинив після малозначного словесного конфлікту з потерпілим, якому наніс два ножових поранення, що було неспіврозмірним з обставинами даного конфлікту.

З вищевикладеного вбачається, що призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, хоч і в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, є надмірно м`яким, несправедливим і таким, що суперечить загальним принципам призначення покарання, вимогам ст. 50 КК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відтак, не може бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчиненню нових злочинів.

Судом першої інстанції, при зарахуванні попереднього ув`язнення в строк відбування покарання ОСОБА_8 , не зазначено посилання на положення ч. 5 ст. 72 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, суд першої інстанції, обгрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання обвинуваченому, та, приймаючи рішення про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 69 КК України та ст. 75 КК України, не врахував належним чином усі об`єктивні обставини, а саме те, що ОСОБА_8 частково відшкодував потерпілому шкоду, вольове бажання потерпілого пробачити обвинуваченого після його щирого каяття, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, фактичне знаходження обвинуваченого під вартою більше 4 років, що вплинуло на нього та спричинило переосмислення своїх дій, його бажання змінити життя на краще та не повторювати подібної похибки у житті.

Захисник посилається на те, що пом`якшуюча обставина активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, що судом не було враховано при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задоволити, відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку свого захисника, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, частково задоволити апеляційну скаргу прокурора, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України в апеляційних скаргах прокурора, захисника не оспорюється.

Доводи апеляційних скарг прокурора, захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, особу винного, те, що він раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, думку потерпілого, який при призначенні міри покарання покладався на розсуд суду, часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та визначив покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі.

При цьому суд першої інстанції умотивував своє рішення щодо відсутності підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правові підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 максимально дозволеного строку кримінального покарання у виді позбавлення волі відсутні, та призначив обвинуваченому мінімально допустимий строк кримінального покарання, визначений санкцією кримінального закону, яке, на переконання апеляційного суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, а також принципам «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В апеляційній скарзі захисник, викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_8 .

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що думка потерпілої особи при прийнятті рішення судом першої інстанції була врахована в сукупності з іншими обставинами.

Доводи захисника щодо застосування ст.69, ст. 75 КК України є безпідставними.

Суд першої інстанції проаналізував питання щодо оцінки помякшуючих обставин, в сукупності з іншими доказами та дійшов вірного висновку, що сукупність всіх обставин кримінального провадження разом з особою обвинуваченого не вказують на можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без реального відбування покарання, а тому підстави для застосування ст.69, ст. 75 КК України відсутні.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , як на цьому наполягає сторона захисту, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині скасування вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при зарахуванні строку попереднього увязнення, не зазначив у мотивувальній та резолютивній частині вироку посилання на положення ч. 5 ст. 72 КК України є обгрунтованими.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.

Згідно ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

В порушення ст. 409 КПК України, суд при зарахуванні попереднього увязнення в строк відбування покарання ОСОБА_8 не зазначив посилання на положення ч.5 ст. 72 КК України.

Таким чином, при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 Вінницький районний суд Вінницької області неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не вказав про застосування положення ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 413, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -

постановив:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Частково задоволити апеляційну скаргу прокурора.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції, набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4