Справа № 134/1173/22
Провадження №11-кп/801/196/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000120, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 16.11.2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Соколівка, Крижопільського району Вінницької області та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, раніше не судиму

визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі в сумі 2000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 суму витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Вирішено питання арешту майна та долю речових доказів.

встановив:

27.07.2022 близько 16:00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи поряд з будинком за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, під час словесної суперечки, діючи умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, підняла наявний поряд з нею дерев`яний брусок, який умисно кинула в Сапливу ОСОБА_10 . В результаті нанесеного удару ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №045 від 28.07.2022, у ОСОБА_9 виявлено синець по передній поверхні лівого колінного суглобу, синець по переднє-зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині.

Вказані ушкодження виникли від дії тупого-твердого предмету(ів), які не відобразили своїх індивідуальних властивостей в морфологічній характеристиці ушкодження, та виникли в строк на який посилається потерпіла ОСОБА_9 , тобто 27.07.2022.

Ушкодження виявлені у ОСОБА_9 за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України відносно потерпілої ОСОБА_9 .

Адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить Крижопільського районного суду Вінницької області від 16.11.2023 через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Постановити новий вирок, яким визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України ОСОБА_8 та виправдати її на підставі ч. 7 ст. 284 КПК України.

На думку захисту, обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 «підняла наявний поряд з нею дерев`яний брусок, яким умисно кинула по лівій нозі ОСОБА_9 . В результаті нанесеного удару ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження» ) ґрунтується на припущеннях і суб`єктивній позиції органу досудового розслідування. Зазначена позиція абсолютно суперечить встановленим під час судового провадження обставинам справи і нормам Конституції України та КК України, які зобов`язують сторону обвинувачення доводити винуватість особи і не встановлюють обов`язку обвинуваченого доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Суд цій частині вироку не виклав обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, яке б відповідало правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого вироку, чим допустив істотне порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 не визнала свою винуватість у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та в ході судового розгляду заперечувала свою причетність до інкримінованого їй злочину. Пояснювала, що між нею і потерпілою склалися неприязні відносини. 27.07.2022 близько 16 години, між ними виник черговий конфлікт, під час якого потерпіла поводила себе агресивно. При цьому в обвинувальному акті, не зазначено обставин щодо поведінки потерпілої, яка безпосередньо передувала агресії обвинуваченої, а також під час самого конфлікту, не зазначено механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_11 . В ході судового розгляду даної справи судом 17.01.2023 потерпіла пояснювала, що під час суперечки між нею та обвинуваченою остання схопила з мотоцикла кусок дерева, яким кинула в неї, в результаті потерпіла «впала на камінці, при цьому сильно вдарилась», також пояснила, що камінці знаходились на землі та були різного розміру (такі як кулак та менші). На питання свого представника адвоката ОСОБА_12 потерпіла відповіла, що « якось пішло по руці чи по нозі, напевно стесало від того, що впала на камінці, поліно втрутло мене». Покази потерпілої , надані суду 28.12.2022 та 25.04.2023 свідчать про те, що мало місце падіння потерпілої « впала на камінці, сильно вдарилась, боліла нога, поліно втрутило мене…я падаю, ногою і пальцями вдарилась об блок…вдарилась об землю, там було каміння і блок... не пам`ятаю воно мене як збило.».

Висновком експерта у потерпілої виявлено «садно по тильній поверхні лівої китиці у основи третього пальця та на середній фаланзі третього пальця; синець по передній поверхні лівого колінного суглобу; синець по передньою зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині». Допитаний судом судово-медичний експерт ОСОБА_13 зазначив, що синець на гомілці міг утворилися при падіння, та є малоймовірним що синець на коліні міг утворитися від удару палицею. Експерт вважає, що удар по потерпілій був вторинним, тобто поліно впало на землю, після чого торкнуло і по нозі, від чого вона і впала, при цьому експерт зауважив, що « ОСОБА_14 » є достатньо важким та виникають сумніви, чи могла потерпіла його кинути.

Також вказує, що допущені слідчим під час проведення слідчого експерименту істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, є безумовною підставою для визнання протоколів слідчих експериментів від 28.07.2022 та від 17.08.2022 в даному кримінальному провадженні недопустимими доказами. Вищенаведені докази , як самі по собі, так і в їх сукупності, не підтверджують ані прямо, ані опосередковано існування обставин, про які сформульовано в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000120 в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України.

В обвинувальному акті, не зазначено механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 замість чого вказано, що обвинувачена умисно кинула дерев`яний брусок по лівій нозі потерпілої, що при цьому потерпіла впала на камінці.

Шодо вирішення судом цивільного позову потерпілою, слід зазначити, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, з отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року в справі 761/11472/15-ц. Враховуючи те, що потерпілою судовий збір щодо вимоги про стягнення моральної шкоди не сплачено, такі позовні вимоги потерпілої не підлягають судовому розгляду.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову щодо стягнення з засудженої витрат на правничу допомогу, поза увагою суду залишилось те, що заявлені витрати в сумі 5000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та складністю цієї справи. А наданий 24.10.2023 суду акт виконаних робіт не містить детального опису наданих послуг на підтвердження заявленого розміру витрат на адвоката.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 ставить питання про скасування вироку Крижопільського районного суду Вінницької області від 16.11.2023 та ухвалення нового вирока, яким ОСОБА_8 визначити невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення та недоведеністю вчинення нею інкримінованого проступку. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрити.

Вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції мав би визнати протоколи проведення слідчих експериментів від 28.07.2022 року за участі потерпілої ОСОБА_9 та від 17.08.2022 за участі підозрюваної ОСОБА_8 , недопустимими доказами. Слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_9 проведено без участі спеціаліста, який здійснював фіксування слідчої дії.

Зазначає, що дізнавачів сектору дізнання відділення поліції 1 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та начальника сектору дізнання відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_17 , які безпосередньо здійснювали досудове слідство у вказаному кримінальному провадженні, не можна вважати уповноваженими особами для здійснення повноважень дізнавача у кримінальному провадженні, оскільки зазначені дізнавачі та начальник сектору дізнання вчиняли у даному кримінальному провадженні процесуальні дії без процесуальних документів, які уповноважують особу на вчинення таких дій.

Під час допиту в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_13 вказав, що всі тілесні ушкодження не могли утворитись від одного удару, синець по попередній зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині лівої гомілки нижче від колінного суглоба, враховуючи його розташування, міг утворитися від удару поліна, припустив від рикошету останнього від землі, від падіння малоймовірно враховуючи, що гомілка не може контактувати із поверхнею при падінні його розташування. Синець по передній поверхні лівого колінного суглобу міг утворитися від падіння. Садна і синці були свіжі та могли утворитись при обставинах, на які вказувала потерпіла. Таким чином, фактично експерт під час його допиту в суді, роз`яснюючи наданий ним висновок судово-медичного експерта, висунув припущення про те, що тілесне ушкодження у виді синця по попереднє зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині лівої гомілки нижче від колінного сулоба могло утворитися від рикошету поліна від землі, інші тілесні ушкодження - від паління потерпілої на землю. Указані показання експерта свідчать про те, що виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися не в результаті умисного заподіяння їх обвинуваченою ОСОБА_8 шляхом завдання удару за допомогою дерев`яної палиці (бруска) по ОСОБА_9 , а фактично шляхом кидання вказаної палиці об землю поруч із ОСОБА_9 , що фактично свідчить про відсутність умислу на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, а навпаки може розцінюватись як спричинення тілесних ушкоджень по необережності.

Просить взяти до уваги, що потерпіла ввела себе агресивно по відношенню до неї, принижувала її честь та гідність, ображала мене нецензурною лайкою та провокувала мене на продовження конфлікту, отримуючи від цього певне задоволення. На мою думку, вказана поведінка ОСОБА_9 беззаперечно свідчить про те, що вона не понесла та не могла понести будь-яких моральних страждань внаслідок конфлікту, який виник між нею та обвинуваченою.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката та обвинувачену, які просили вирок суду скасувати в частині засудження обвинуваченої по ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати її, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката та обвинуваченої -слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченої ОСОБА_8 , що вона не кидала в потерпілу дерев`яним бруском, а та сама впала через що отримала тілесні ушкодження, оскільки вони суперечать матеріалам справи та є непослідовними.

Так, ОСОБА_8 не заперечувала факт сварки з ОСОБА_9 .

Факт отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень під час події від 27.02.2022 підтверджується висновком судово медичної експертизи за № 045 від 28.07.2022, з якого вбачається, що нанесені їй тілесні ушкодження утворились від дії тупого-твердого предмету(ів), які не відобразили своїх індивідуальних властивостей в морфологічній характеристиці ушкодження, та виникли в строк на який посилається потерпіла ОСОБА_9 , тобто 27.07.2022 (а.с. №65).

Обставини отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень узгоджуються з чіткими та послідовними показами наданими у судовому засіданні нею, не суперечать показанням свідка ОСОБА_18 , яка підтвердила неприязні стосунки між потерпілою та обвинувачкою, а також те, що побачила як ОСОБА_9 перебувала на землі. Тобто показання свідка ОСОБА_18 не спростовують факту нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .

Крім того винуватість ОСОБА_8 беззаперечно доводять наступні докази:

- протоколом огляду місця події від 16.08.2022 року із додатками фототаблицею, складеного в присутності понятих (а.с. №№66-67);

- протокол проведення слідчого експерименту від 28.07.2022 року складеного в присутності понятих, відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 (а.с. №№62-63, 91)., в якому знаходиться оптичний диск;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.08.2022 року складеного в присутності понятих, відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_8 (а.с. №№73-75).

Посилання в апеляційній скарзі про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 через те, що сама слідча дія проведена без участі спеціаліста, який здійснював фіксування слідчої дії, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т. 1 арк. пров. №64), після протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 додано диск CD-R із записом проведення слідчої дії.

Щодо сумнівів пояснень експерта, то колегія суддів вважає, що експерт чітко вказав під час допиту в судовому засіданні, що всі тілесні ушкодження не могли утворитись від одного удару, синець на лівій гомілці міг утворитися від удару поліна. Щодо того, що удар по потерпілій був вторинним, тобто поліно впало на землю, після чого торкнуло по нозі, від чого потерпіла і впала, колегія суддів не погоджується. Те, що удар міг бути вторинним експерт припустив, а не стверджував.

За таких обставин, Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 125 України відносно потерпілої ОСОБА_9 .

Щодо відшкодування потерпілій ОСОБА_9 витрат на правничу допомогу, з якими не погоджується адвокат та обвинувачена, то з матеріалів справи вбачається, що задовольняючи їх розмір суд першої інстанції враховував наступне.

Згідно зі статтею 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є спів мірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції констатовано, що судові витрати на професійну правову допомогу на суму 5 000 грн., однак заперечуються захистом з підстав ненадання детального опису наданих послуг на підтвердження заявленого розміру витрат на адвоката.

Суд апеляційної інстанції підтримує такий висновок, оскільки розмір витрат, які підлягають стягненню за вироком, відповідають критерію реальних адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності цих витрат із ціною, визначений з урахуванням обставин кримінального провадження та майнового стану обвинуваченого. Виходячи із матеріалів справи, зокрема квитанції від 18.10.2022, суд першої інстанції вірно визнав обґрунтованими дані вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, який, на переконання Суду, є спів мірним із наданими адвокатом послугами.

Колегія суддів вважає рішення судів щодо стягнення витрат на правову допомогу такими, що в цілому відповідають вищевказаним положенням чинного законодавства.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає ,що порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено., а тому апеляційні скарги адвоката та обвинуваченого -слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.405, 407,408,409,419 КПК України, суд

ухвалив :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 16.11.2023 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4