Справа № 297/2293/24
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

18 травня 2024 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , перекладача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000443 від 14.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 звернувся з клопотанням до суду, яке погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 діб без визначення застави.

Клопотання мотивовано тим, що в його провадженні перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000443 від 14.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 13 травня 2024 року близько 15 години ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на подвір`ї будинку за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , після того, як ОСОБА_9 під час сварки з своїм малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , облила останнього паливно-займистою сумішшю, ОСОБА_6 діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, використовуючи запальничку підпалив одяг ОСОБА_10 , внаслідок чого останній спалахнув, чим спричинив малолітньому потерпілому тілесні ушкодження у виді опікового шоку, набряку легенів та головного мозку, термічних опіків 80% поверхні тіла, з якими був доставлений в реанімаційне відділення КНП «Обласна дитяча лікарня», де в подальшому 15.05.2024 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

17 травня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Вина ОСОБА_6 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема допитом ОСОБА_9 , яка була безпосереднім очевидцем події, допитами інших свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , протоколом слідчого експерименту проведеним зі свідком ОСОБА_9 ; допитом підозрюваного ОСОБА_6 , протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме злочин, який інкримінується ОСОБА_6 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вказана обставина, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що підозрюваний усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України.

Крім того, ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати шляхом погроз, тиску на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою можливої зміни показів на його користь, або відмови від дачі показів, показання яких слідчий, прокурор врахували під час встановлення наявності фактів та обставин, що мають важливе значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При цьому, спосіб вчинення кримінального правопорушення, а також фактичне місце проживання зі свідками у кримінальному провадженні, а також факт несвоєчасного повідомлення про кримінальне правопорушення та спроба його приховання, вказують на те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі під час досудового розслідування, з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками, залякувати і схиляти їх до дачі неправдивих показань, а тому існують достатні підстави вважати на незаконний вплив на них зі сторони підозрюваного.

В обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який санкцією передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам, слідчий просить до нього застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Разом з цим, при виконанні судом вимог ч. 3 ст. 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених Кодексів. Однак слідство вважає, що так як злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , спричинив загибель людини, а тому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, визначати розмір застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не потрібно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання, зазначив, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого.

Захисник ОСОБА_5 зазначила, що підозрюваний свою вину визнав, співпрацює із слідством, має постійне місце проживання, тому просила обрати йому цілодобовий домашній арешт із використанням електронних засобів контролю, що забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Підозрюваний ОСОБА_6 просив взяти до уваги, що він раніше не судимий, а тому підтримав позицію захисника щодо обрання йому цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В той же час згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Отже, з метою уникнення такої відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому, зазначений в клопотанні ризик, щодо можливості підозрюваного ОСОБА_6 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показів, що створюватиме загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких, слідчий суддя також вважає обґрунтованим.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя з огляду на вказане вважає необхідним констатувати також особисті обставини життя підозрюваного.

Так, підозрюваний ОСОБА_6 раніше не судимий, неодружений, непрацюючий.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, слідчий суддя вважає, що існує ризик його переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із строком на 60 діб є обґрунтованим.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у злочині, який спричинив загибель неповнолітнього ОСОБА_12 , не слід визначати розмір застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 197 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000443 від 14.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) діб без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали закінчується 17 липня 2024 року о 15:20 годин.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1