печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0002286 від 08.11.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0002286, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року по справі № 757/27415/23-к, а саме на самоскид марки HOWO ZZ3257-N3847Q1, 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Клопотання мотивоване тим, що з метою забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та забезпечення нагальних потреб військових формувань в умовах правового режиму воєнного стану, виникла необхідність у користуванні вказаним транспортним засобом та відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися. Представник військової частини направив на адресу суду заяву про розгляд клопотання без його участі, доводи клопотання підтримує в повному обсязі.

Прокурор у кримінальному провадженні направив на адресу суду заяву про розгляд клопотання без його участі. Проти задоволення клопотання не заперечує. Тому з урахуванням принципу диспозитивності, закріпленому у ст. 26 КПК України, слідчий суддя розглянув справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002286 від 08.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України.

Протягом тривалого часу, але не пізніше 15.11.2022 група осіб, до якої входять ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, в порушення правил використання надр, за відсутності дозвільних та технічних документів, які надають право на користування надрами, а саме: спеціального дозволу на користування надрами, акту про надання гірничого відводу, технічного проекту розробки та рекультиваціі? кар`єру, щорічного плану розвитку гірничих робіт на кар`єрі, геологічних звітів та протоколів підрахунку запасів піску, геолого-маркшеи?дерської, технічної та обліково-контрольної документації організували на південно-східній околиці села Крюківщина, Бучанського району, Київської області незаконне видобування корисних копалин місцевого значення (піску) у великих розмірах. Встановлено, що ТОВ «Петраграніт» належить техніка, яка використовувалась для незаконного видобування, перевезення та продажу піску.

З метою забезпечення збереження вищевказаного майна як речових доказів, або ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2023 по справі № 757/27415/23-к накладено арешт на майно, що належить ТОВ «Петраграніт» () з забороною відчуження, розпорядження та користування, а саме на:

- самоскид HOWO ZZ3257-N3847Q1, 2018 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN № НОМЕР_3 .

Вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки при накладенні арешту встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Разом з тим, відповідно до статті 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Так, командиром військової частини НОМЕР_1 за погодженням з Київською. Міською військовою адміністрацією прийнято рішення від 11 січня 2024 року № 18 «Про примусове відчуження майна».

Згідно ч. 5 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» право державної власності на майно виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Так, з дотриманням вимог вказаного Закону, складено та підписано акт № 122 від 06.03.2024 року про примусове відчуження або вилучення або вилучення майна, а саме самоскиду HOWO ZZ3257-N3847Q1, 2018 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN № НОМЕР_3 .

Тобто на даний час володільцем вказаного транспортного засобу є військова частина НОМЕР_4 .

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 констатовано порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постановах Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Так, при розгляді клопотання про скасування арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на транспортний засіб.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тому, з урахуванням конкретних обставин, а також з метою забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та забезпечення нагальних потреб військових формувань в умовах правового режиму воєнного стану, виникла необхідність у користуванні вказаним транспортним засобом, а тому потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Враховуючи зазначене, а також не підтримання стороною обвинувачення вказаного арешту, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню та арешт майна підлягає скасуванню як такий, необхідність в якому відпала.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0002286 від 08.11.2021 року - задовольнити.

Скасувати арешт на майно, накладений у кримінальному провадженні № 0002286, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року по справі № 757/27415/23-к, а саме на самоскид марки HOWO ZZ3257-N3847Q1, 2018 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN № НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1