Провадження № 11-кп/824/3570/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувають кримінальні провадження № 0000146 та № 0000799 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з залишенням без зміни раніше визначеного розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 , яке обґрунтоване продовженням існування встановлених раніше ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на наявність обґрунтованої підозри.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 17 травня 2024 включно та залишено визначену раніше заставу в розмірі 250 000 грн.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, зазначив про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, при продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, суд керувався не виключно тяжкістю покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризику втечі, а прийняв до уваги конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я. Також суд врахував відсутність офіційного джерела доходів та наявності міцних соціальних і сімейних зв`язків, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім того, судом зазначено, що потерпілі та свідки не допитані, що, на думку суду, свідчить про можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних осіб.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить скасувати або змінити ухвалу суду та обрати інший, більш доцільний та суспільно обґрунтований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду та вважає, що зазначена міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою у ненасильницькому злочині є явним порушенням балансу між суспільною небезпекою особи та дій і суспільною необхідністю для якої такий захід створювався та вважає, що даний запобіжний захід не задовольняє мету слідства та тільки витрачає кошти державного бюджету.

Також зазначає, що ризики, на які вказує прокурор є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами, а прокурором не зазначено, як зазначені ризики проявились за весь час кримінального провадження.

Вказує, що за весь час кримінального провадження, він жодним чином не порушував процесуальних обов'язків, не погрожував свідку чи потерпілим, не знищував доказів, не вчиняв нових злочинів, а тому вважає наявність ризиків безпідставними.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор та захисник повідомлені. Захисник направив до суду клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проте на відеозвязок не вийшов. Неявка зазначених учасників судового провадження, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбаченихп.п.1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Судом також у судовому рішенні зазначено про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 , а прокурором в клопотанні в повній мірі обґрунтовано наявність існування кожного заявленого ризику. Доводи апеляційної скарги правильності такого висновку суду не спростовують.

Доводи обвинуваченого на відсутність підстав для тримання його під вартою з огляду на обвинувачення у ненасильницькому злочині, що є порушенням балансу між суспільною небезпекою особи та суспільною необхідністю, не є слушними, оскільки кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 хоча і дійсно являється ненасильницьким, однак становить небезпеку для суспільства, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, без фактичного проживання в м. Києві та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства може продовжити злочинну діяльність, оскільки він раніше судимий за умисний, корисливий злочин, що свідчить про ймовірність існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, впливати на свідків, оскільки останні ще не допитані в судовому засіданні. Підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з огляду на реальне існування заявлених ризиків, судом першої інстанції не знайдено. Разом з тим, судом залишено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо ненадання доказів в обґрунтування ризиків, то суд вважає їх безпідставними і звертає увагу на те, що ризиками є будь-які фактичні дані відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, але які не обмежені фактичними даними (видами доказів), які описані в статті 84 КПК України. Дійсно, суд погоджується із думкою обвинуваченого, що Європейський суд з прав людини посилається на те, що ризики мають підтверджуватися певними доказами. Однак, кожна справа має свої специфічні обставини, які мають ті чи інші особливості, оцінюючи які суд має право стверджувати про те, чи можуть вони бути доказами для урахування в якості ризику чи відомостей, які можуть стверджувати про наявність підстав настання певного ризику.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду щодо вірогідності настання наслідків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі перебування ОСОБА_6 на волі на даній стадії судового розгляду. Клопотання прокурора містить цілком обґрунтовані посилання щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: