ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/287/24

Провадження № 1-кп/568/42/24

"01" квітня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участі

секретаря судових засідань: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилів кримінальне провадження за №0000006 від 09.01.2024р. по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, є особою з інвалідністю другої групи, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та осіб непрацездатного віку, судимого вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.01.2024р. за ч.3 ст. 246 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 15.12.2023р. близько 15 год, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зловживаючи довірою знайомого ОСОБА_5 , звернувся до останнього з проханням надати йому в користування для здійснення ремонтних робіт власного будинку, електричний лобзик марки «Дніпро-М ЛЕ-65Р», на умовах подальшого повернення. ОСОБА_5 , будучи введеним в оману, розраховуючи на правдивість і законність поведінки ОСОБА_4 , добровільно передав йому електричний лобзик марки «Дніпро-М ЛЕ-65Р». Натомість ОСОБА_4 , не маючи намір виконувати за допомогою електричного лобзика марки «Дніпро-М ЛЕ-65Р», будь-яких робіт, умисно, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення шахрайства, заволодів чужим майном, а саме електричним лобзиком марки «Дніпро-М ЛЕ-65Р», вартістю 1 703,70 грн., та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди на зазначену суму.

Окрім того, 16.12.2023р. ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зловживаючи довірою знайомого ОСОБА_6 , звернувся до останнього з проханням надати йому в користування для здійснення ремонтних робіт власного будинку, кутову шліфувальну машинку марки «Grand МШУ-125-1250», на умовах подальшого повернення. ОСОБА_6 , будучи введеним в оману, розраховуючи на правдивість і законність поведінки ОСОБА_4 , добровільно передав йому кутову шліфувальну машинку марки «Grand МШУ-125-1250». Натомість, ОСОБА_4 , не маючи наміру виконувати за допомогою кутової шліфувальної машинки марки «Grand МШУ-125-1250» будь-яких робіт, умисно, повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення шахрайства, заволодів чужим майном, а саме кутовою шліфувальною машинкою марки «Grand МШУ-125-1250», вартістю 642,60 грн., та розпорядився нею на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на зазначену суму.

Крім того, 17.12.2023р. ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зловживаючи довірою знайомого ОСОБА_7 , звернувся до останнього з проханням надати йому в користування для здійснення ремонтних робіт власного будинку, електричну дриль марки «Зенит ЗД-1000», на умовах подальшого повернення. ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, розраховуючи на правдивість і законність поведінки ОСОБА_4 , добровільно передав йому електричну дриль марки «Зенит ЗД-1000». Натомість, ОСОБА_4 , не маючи наміру виконувати за допомогою електричної дрилі марки «Зенит ЗД-1000» будь-яких робіт, умисно, повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення шахрайства, заволодів чужим майном, а саме електричною дрилю марки «Зенит ЗД-1000» вартістю 1 224,00 грн., та розпорядився нею на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на зазначену суму.

Також, 19.12.2023р. ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зловживаючи довірою знайомого ОСОБА_8 , звернувся до останнього з проханням надати йому в користування для здійснення ремонтних робіт власного будинку, шуруповерт марки «Intertool DT-0310», на умовах подальшого повернення. ОСОБА_8 , будучи введеним в оману, розраховуючи на правдивість і законність поведінки ОСОБА_4 , добровільно передав йому шуруповерт марки « Intertool DT-0310». Натомість, ОСОБА_4 , не маючи наміру виконувати за допомогою шуруповерта марки « Intertool DT-0310» будь-яких робіт, умисно, повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення шахрайства, заволодів чужим майном, а саме шуруповертом марки « Intertool DT-0310» вартістю 824,25 грн., та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на зазначену суму.

Окрім того, 28.12.2023р. ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зловживаючи довірою знайомого ОСОБА_9 , звернувся до останнього з проханням надати йому в користування для здійснення ремонтних робіт власного будинку, бензопилу марки «Зенит», на умовах подальшого повернення. ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, розраховуючи на правдивість і законність поведінки ОСОБА_4 , добровільно передав йому бензопилу марки «Зенит». Натомість, ОСОБА_4 , не маючи наміру виконувати за допомогою бензопили марки «Зенит» будь-яких робіт, умисно, повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення шахрайства, заволодів чужим майном, а саме бензопилою марки «Зенит» вартістю 1 594,67 грн., та розпорядився нею на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на зазначену суму.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, матеріальних претензій до обвинуваченого не мають, майно їм повернуто, цивільний позов не заявляли, міру покарання просять призначити на розсуд суду. Потерпілий ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в підтвердження чого суду надана копія свідоцтва про смерть. Суд, заслухавши думку учасників процесу, вважає за можливе розглянути справу за відсутності потерпілих.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся, суду пояснив, що дійсно, протягом грудня 2023р., маючи намір на заволодіння чужим майном, скориставшись довірою своїх знайомих ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , взяв у останніх робочі інструменти, а саме електричний лобзик, кутову шліфувальну машинку, електричну дриль, шуруповерт та бензопилу, не маючи намір їх повертати, які згодом продав. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати, не позбавляти його волі, шкода, завдана кримінальними правопорушеннями усунута, шляхом повернення майна потерпілим.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує по епізоду від 15.12.2023р. за ч.1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство); по епізодам від 16.12.2023р., 17.12.2023р., 19.12.2023р. та 28.12.2023р. за ч.2 ст. 190 КК України - як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю, у вчиненому розкаявся, засудив свою протиправну поведінку, шкоду, завдану потерпілим усунув, шляхом повернення майна. У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, визнання вини, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень та усунення шкоди. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінального проступку та нетяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, їх вид та суспільну небезпечність. Наслідки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, що заподіяна шкода потерпілим відшкодована шляхом повернення майна, відсутність претензій з боку потерпілих. Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України у виді штрафу та позбавлення волі в межах санкції передбачених частин статті та з урахуванням можливості призначення відповідного покарання обвинуваченому, який є особою з інвалідністю 2 групи. З урахуванням всіх обставин справи при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд вважає за можливе обрати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, судом встановлено, що вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.01.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.246 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Враховуючи те, що за даним вироком ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, що вчинені ним до постановлення попереднього вироку від 31.01.2024 року, тому покарання за цим вироком необхідно призначити за правилами ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за зазначеним вироком більш суворим за попереднім вироком.

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 75 КК України.

Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

На думку суду, характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, особи обвинуваченого, ставлення останнього до скоєного, дають суду підстави вважати, що його виправлення та перевиховання можливі без відбування покарання, у зв`язку із чим відповідно до ст. 75 КК України він підлягає звільненню від відбування покарання з випробуванням, а також на нього слід покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для його виправлення.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Розподілити процесуальні витрати відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільні позови не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому по зазначеній кримінальній справі не обирався.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу розміром дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок);

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком більш суворим, призначеним вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.01.2024р., остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік 1(один) місяць.

Згідно зі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 у період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили не обирати.

Речові докази:

-електричний лобзик марки «Дніпро-М ЛЕ-65Р», що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області - передати спадкоємцям власника ОСОБА_5 ;

-кутова шліфувальна машинка марки «Grand МШУ-125-1250», яка передана на зберігання власнику ОСОБА_6 - - вважати йому повернутою;

-електрична дриль марки «Зенит ЗД-1000», яка передана на зберігання власнику ОСОБА_7 - вважати йому повернутою;

-шуруповерт марки «Intertool DT-0310», який переданий на зберігання власнику ОСОБА_8 - вважати йому повернутим;

-бензопила марки «Зенит», яка передана на зберігання власнику ОСОБА_9 - вважати йому повернутою.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз №СЕ-19/118-24/766-ТВ від 01.02.2024р. в розмірі 1 514,56 грн.; №СЕ-19/118-24/769-ТВ від 25.01.2024р. в розмірі 1 514,56 грн.; №СЕ-19/118-24/767-ТВ від 25.01.2024р. в розмірі 1 514,56 грн.; №СЕ-19/118-24/765-ТВ від 26.01.2024р. в розмірі 1514,56 грн.; №СЕ-19/118-24/842-ТВ від 24.01.2024р. в розмірі 1 514,56 грн., а всього на загальну суму 7 572,80 грн. (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні вісімдесят копійок) стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1