Номер провадження: 11-сс/813/1038/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000001, внесеного до ЄРДР 03.01.2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 серпня 2024 року включно.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, з наступних підстав:

- зміст повідомлення про підозру ОСОБА_8 не відповідає стандарту доказування «обґрунтована підозра». Слідством не встановлені можливості, пов`язані зі службовими повноваженнями ОСОБА_8 , здійснювати вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави. Також не встановлена сама особа/би, на яку/яких нібито здійснювався вплив. Критично оцінюємо й інші, наведені в прокурором аргументи на користь відсутності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК. Зокрема, такі обставини як відсутність показів осіб, уповноважених на виконання функцій держави, та не встановлення конкретних осіб, на яких мав здійснюватися вплив; правомірність здійснення підприємницької діяльності заявником; відсутність світіння при освідуванні при змивах з долонь;

- стороною обвинувачення не надано доказів необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу;

- слідчим суддею визначено розмір застави без додержання положень, передбачених ст. 182 КПК України, та є непомірним для підозрюваного та його родини. Так, судом не враховано особистість підозрюваного ОСОБА_8 , його сукупний дохід за весь 2023 року в 2,5 рази менше ніж визначена сума застави; що в нього на утриманні знаходиться малолітня донька; мати, яка має тяжке захворювання; молодша сестра. У свою чергу, родичі ОСОБА_8 можуть внести розмір загальною сумою до 120 тис. гривень.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмір 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 93 940 гривень.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисники у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Приписами ст. 178 КПК України передбачено що, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до клопотання у провадженні Другого слідчого відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 03.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Як вбачається з клопотання, наказом начальника Головного Управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_10 від 15.09.2023 за № 1257 о/с ОСОБА_8 призначено на посаду заступника начальника сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції в Одеській області, у спеціальному званні старший лейтенант.

У листопаді 2023 року, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , прибув до торгівельної точки ОСОБА_11 , що знаходиться на продуктовому ринку «Фонтанка -3» у селі Фонтанка Одеського району Одеської області, де представившись працівником поліції попросив у ОСОБА_11 дозвільні документи на торгівлю рибою.

Після перевірки усіх наявних у нього документів, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_11 про те, що з наявним комплектом документів реалізовувати рибу ОСОБА_11 не може, та виказав останньому вимогу щодо необхідності мати при собі усі документи, назвавши їх перелік, серед яких паспорта прив`язки торгівельного місця, санітарні книжки, дозволи на реалізацію тощо, пообіцявши навідатись наступного тижня.

Надалі, на початку грудня 2023 року, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 повторно прибув до торгівельної точки ОСОБА_11 , що знаходиться на продуктовому ринку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_1 , де перевіривши наявні у ОСОБА_11 документи повідомив, що у зв`язку із їх неповнотою він вимушений вилучити рибну продукцію та скласти відносно ОСОБА_11 адміністративний протокол за незаконну роздрібну торгівлю та вилучити товар.

Не пізніше вказаного моменту, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на особисте незаконне збагачення шляхом вимагання та отримання від ОСОБА_11 неправомірної вигоди, при цьому останній, за рахунок раніше займаних посад, напрацьованого авторитету, та особистого знайомства здійснював би вплив на службових осіб територіальних підрозділів ГУНП в Одеській області, спонукаючи їх жодним чином не реагувати в межах покладених на них обов`язків на здійснення ОСОБА_11 торгівлею риби та інших водних живих ресурсів.

З цією метою він повідомив ОСОБА_11 , що останній зможе торгувати рибою надалі, якщо передаватиме ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 5000 гривень щомісяця.

Не знаючи дійсної посади ОСОБА_8 та не розуміючи коло його повноважень, ОСОБА_11 погодився на висунуту йому вимогу, одночасно повідомивши про готовність подальшої сплати таких грошових коштів.

Надалі, заздалегідь узгодивши час та місце зустрічі, 28.02.2024, приблизно о 18 год. 40 хв. ОСОБА_11 прибув до адреси мешкання ОСОБА_8 , а саме до гаражного приміщення по АДРЕСА_2 , де у гаражному приміщенні за АДРЕСА_3 передав ОСОБА_8 , а останній реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, отримав грошові кошти у розмірі 5000 гривень за безперешкодне здійснення торгівлі на території села Фонтанка та Одеського району Одеської області. Крім того, ОСОБА_8 пообіцяв ОСОБА_11 , що співробітники поліції не будуть турбувати ОСОБА_11 щодо здійснення останнім торгівлі, оскільки іншим працівникам поліції відомо, що ОСОБА_11 працює саме з ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_8 у розмові пообіцяв ОСОБА_11 , що у тому випадку, якщо до нього на торгівельну точку прибуде якийсь дільничний офіцер поліції, то ОСОБА_8 , враховуючи свою посаду, буде впливає на такого дільничного офіцера поліції для того, що б ОСОБА_11 зміг продовжувати свою торгівельну діяльність.

Надалі, усередині червня, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 домовились про наступну зустріч з метою передачі ОСОБА_8 чергової частини неправомірної вигоди.

Так, 19.06.2024, приблизно о 18 год. 30 хв., ОСОБА_11 прибув до адреси мешкання ОСОБА_8 , а саме до гаражного приміщення по АДРЕСА_2 , де зустрівся з ОСОБА_8 , та у ході особистої зустрічі передав, а ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, перебуваючи у гаражі АДРЕСА_1 , одержав від ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 20000 гривень за безперешкодне здійснення торгівельної діяльності з реалізації риби та інших водних живих ресурсів на території Одеського району Одеської області.

Отже, загальна сума одержаної ОСОБА_8 від ОСОБА_11 у період з 28.02.2024 по 19.06.2024 неправомірної вигоди складає 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

За вищевикладених обставин, 20.06.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням (а.с.98-104).

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом затримання ОСОБА_8 із особистим обшуком у порядку ст. 208 КПК України від 20.06.2024;протоколами допиту свідка ОСОБА_11 від 03.01.2024, 28.02.2024, 17.06.2024, 20.06.2024; протоколами допиту у якості свідків ОСОБА_12 від 20.06.2024; протоколами допиту у якості свідків ОСОБА_13 від 20.06.2024; протоколом обшуку гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; відповідями на доручення слідчого з УСБУ в Одеській області; іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності. Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор долучив розсекреченні протоколи НСРД за результатами зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, контролю за вчинення злочину, аудіо-відеококонтролю відносно ОСОБА_8 , а також протоколи вручення грошових коштів від 28.02.2024 року, 19.06.2024 року, які наявні у розпорядженні сторони обвинувачення з 01.07.2024 року.

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_8 , складу кримінального правопорушення, доведеність його вини, належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто про його причетність до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.

Що стосується тверджень сторони захисту про не встановлення слідством можливості, пов`язані зі службовими повноваженнями ОСОБА_8 здійснювати вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави та не встановлення цієї особи слід зазначити наступне. Визначення конкретних осіб, на яких мав бути здійснений вплив, та реальність здійснення такого впливу не є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 КК України. Спосіб здійснення впливу й те, чи мав місце такий вплив, перебувають поза межами об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, а тому безпосередньо сам вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави, значення для кваліфікації не мають, а перебувають поза межами складу згаданого злочину. Фактично у ст. 369-2 КК йдеться про поведінку, що передує впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави. Таку позицію виклав у своїй Постанові Третя судова палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 листопада 2022 року (справа № 991/492/19)

Разом із цим належить зазначити, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та знищити, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належать до тяжких, а саме ч.3 ст.369-2 КК України. Зазначений злочин є умисним та корупційним та щодо нього у разі визнання особи винуватою законодавчо заборонено застосування ст.ст.69, 75 КК України. На переконання апеляційного суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри у значній мірі підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , якого особисто знає підозрюваний, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на свідка з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- ОСОБА_8 займав посаду заступника начальника сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції в Одеській області, тому останній у ході несення служби набув службові та неформальні зв`язки, які може використати для протидії кримінальному провадженню іншим чином. У свою чергу, зі змісту протоколів НСРД убачається, що ОСОБА_8 зазначає про свої зв`язки з іншими працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_8 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Однак, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника відносно того, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного та не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що з урахуванням характеру інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення (тяжкого корисливого корупційного злочину під час воєнного стану), застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Апеляційний суд зазначає, що розмір застави більший ніж визначено у пунктах 1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України може бути визначений слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, які передбачено у КПК України. При цьому суд, приймаючи рішення про розмір застави, на одному важелі терезів має покласти достатню міру гарантування виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а на інший неможливість завідомої непомірності застави для особи.

У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою, через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на неї з боку сторони обвинувачення для досягнення результату протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

Так, у відповідності до положень ст. 182 КПК України розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти бажанню особи, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. Проте поряд з цим особа повинна мати реальну здатність внести заставу відповідного розміру.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається, виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25.04.2000 р. (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ані в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У будь-якому випадку із структури статті 5 Конвенції в цілому, та її третього пункту, зокрема, слідує, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (зокрема, пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007 р., заява № 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009 р., заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

На підставі вищенаведеного, очевидно, що першочерговим є аналіз майнового стану підозрюваного не лише в аспекті його доходів, але й в аспекті витрат, які є необхідним для нормальної життєдіяльності. Застосування застави до підозрюваного не має бути надмірним тягарем і призвести до фактично скрутного матеріального становища останнього, оскільки це не є покаранням. Застава лише має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків на період досудового розслідування, тобто фактично перевірки слідчої версії. Варто звернути увагу на положеннях КПК України, відповідно до яких у клопотанні про застосування запобіжного заходу повинні міститись не тільки виклад обставин, на підставі яких обвинувачення дійшло до висновку про необхідність внесення застави, а і посилання на матеріали і докази, що підтверджують ці обставини. При цьому саме докази, а не лише припущення сторони обвинувачення, мають доводи співмірність для підозрюваного запропонованого розміру застави.

Враховуючи вищевикладені підходи ЄСПЛ до визначення розміру застави та перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, є необґрунтованими і переслідують іншу мету, ніж забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На підставі наведеного, апеляційний суд не погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного, та вважає, що апеляційна скарга захисника в цій частині підлягають частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Зважаючи на обґрунтованість підозри, характер інкримінованого злочину, наявність ризиків та дані про особу підозрюваного, апеляційний суд, вважає, що визначений розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - буде, з одного боку, утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000001, внесеного до ЄРДР 03.01.2024 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», терміном до 16.08.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 ( вісімдесяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 ( двісті сорок дві тисячі дві сорок) гривень.

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 31.08.2023 року, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення визначеної застави звільнити підозрюваного з-під варти та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками, визначеними слідчим у даному кримінальному провадженні;

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині покладених обов`язків становить до 16.08.2024 року, в межах досудового розслідування;

Роз`яснити підозрюваному або заставодавцю наслідки невиконання вимог ухвали, передбачені ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3