У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Грушка, Ульяновського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, кулеметника відділення снайперів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 травня 2024 року. Визначено заставу, у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 ( дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді змінити, зменшити розмір застави до мінімального передбаченого законом розміру, а саме 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 травня 2024 року. Визначено заставу, у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 ( дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, в частині визначення розміру застави, захисник зазначає, що при визначені підозрюваному застави у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, судом не вмотивовано її розмір, не прийнято до уваги дохід підозрюваного, не наведено достатніх аргументів щодо її розміру, що фактично призводить до безальтернативності обраного запобіжного заходу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

05.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

За версією органу досудового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2022 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду кулеметника відділення снайперів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старший солдат ОСОБА_6 , зобов`язаний суворо дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Проте, проходячи військову службу та будучи забезпеченим речовим, грошовим, продовольчим забезпеченням, солдат ОСОБА_6 вирішив тимчасово ухилитись від військової служби, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними із проходженням військової служби.

Реалізуючи свій умисел, 16.07.2023, діючи умисно в порушення вищезазначених статутних вимог, в умовах воєнного стану, солдат ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та з вказаного часу, без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

06.11.2023 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, яке з урахуванням неможливості вручення у день складання, вручено у спосіб, передбачений ст. 135 КПК України.

Постановою слідчого від 05.12.2023 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук. Досудове розслідування кримінального провадження зупинено.

16.04.2024 ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 615 КПК України, за підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру від 06.11.2023 року у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , кримінального правопорушення передбаченогоч.5 ст.407 КК України та про наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

За версією органу досудового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2022 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду кулеметника відділення снайперів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старший солдат ОСОБА_6 , зобов`язаний суворо дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Проте, проходячи військову службу та будучи забезпеченим речовим, грошовим, продовольчим забезпеченням, солдат ОСОБА_6 вирішив тимчасово ухилитись від військової служби, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними із проходженням військової служби.

Реалізуючи свій умисел, 16.07.2023, діючи умисно в порушення вищезазначених статутних вимог, в умовах воєнного стану, солдат ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та з вказаного часу, без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

06.11.2023 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, яке з урахуванням неможливості вручення у день складання, вручено у спосіб, передбачений ст. 135 КПК України.

Постановою слідчого від 05.12.2023 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук. Досудове розслідування кримінального провадження зупинено.

16.04.2024 ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 615 КПК України, за підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру від 06.11.2023 року у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання на строк до десяти років позбавлення волі, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Здійснити спроби незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких. Крім того, ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчинені військового злочину в умовах воєнного стану, що може свідчити про відсутність у останнього бажання підкорятися наказам командування та проходження подальшої служби у Збройних силах України, та обґрунтованість наявності ризику вчинити новий військовий злочин або продовжити вчиняти інкримінований злочин.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків, передбачених п. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується сторона захисту, то слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 ( дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Так, при визначенні розміру застави стосовно підозрюваного, слідчим суддею було враховано обставини кримінального правопорушення, те що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого військового злочину в умовах воєнного стану, майновий та сімейний стан підозрюваного, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді