КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.02.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 року, Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , строком до 20.04.2024 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та змінити застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 за виключенням надання останньому невідкладної медичної допомоги, до 20.04.2024 включно, із покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

15.03.2024 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/8205/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2410/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

зазначала, що слідчий суддя при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував відсутність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки 12.01.2024 стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та надано доступ до матеріалів в порядку ст. 290 КПК України.

Також судом не було враховано репутацію ОСОБА_7 , його міцні сімейні зв`язки, наявність державних нагород та відзнак, отриманих як за час роботи в правоохоронному органі, так і під час виконання завдань по відсічі ворога на території України в складі гуманітарного штабу ТОВ «Метінвест Холдинг».

Крім того, стороною обвинувачення у клопотанні та під час судового розгляду не доведено, що обставини, передбачені ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки більш ніж за 10 місяців перебування його під вартою з ним була проведена лише одна слідча дія. Не встановлення на протязі майже 10 років фактичних обставин подій, причетності будь-кого до вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, свідчить про політичне переслідування підозрюваного.

Також, апелянт зазначала, що не дивлячись тривале здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000268 від 27.03.2023, жодних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 не здобуто і законних підстав для повідомлення йому про підозру не існує.

Так, на переконання апелянта, аналіз тексту повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, свідчить про те, що більшість обставин, на які досудове слідство посилається, є припущенням слідчого, не підтвердженим жодним доказом.

Ні в повідомленні про підзору, ні серед наданих стороні захисту матеріалів кримінального провадження немає будь-якого письмового наказу ОСОБА_11 чи ОСОБА_7 , або показань свідків чи інших підозрюваних, які б підтвердили, що ОСОБА_11 давав явно злочинні накази ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 - своїм підлеглим, та немає жодних підстав стверджувати, що підлеглі ОСОБА_7 або він сам використовували якісь спеціальні засоби, в тому числі помпові рушниці чи шумові гранати.

Інкримінуючи ОСОБА_7 вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 та п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121 КК України, орган досудового розслідування вказує на наявність тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості у протестувальників, як на одну з ознак складу зазначених злочинів. Однак, у клопотанні не зазначено, яке безпосереднє відношення до спричинення тих чи інших тілесних ушкоджень кожному потерпілому має саме ОСОБА_7 .

Згідно листа ГУ НП у Львівській області від 25.10.2016 № В-1/Аз/01/34-2016, станом на листопад 2013 року на озброєні в БМОП «Беркут» ГУМВС України у Львівській області насадок (мортирок) на помпову рушницю «Форт-500» для відстрілу газових гранат не перебувало, та в період з листопада 2013 року по лютий 2014 року особовим складом підрозділу не отримувалось. Також, вищевказані насадки ніколи на озброєнні в БМОП «Беркут» ГУМВСУ у Львівській області не перебували.

Крім того, апелянт зазначала, що згідно відомостей, отриманих стороною захисту, ОСОБА_7 з 06:58:35 18.02.2014 по 13:11:55 цього дня перебував в районі стадіону Динамо - Кабінет Міністрів України, а тому він не міг перебувати в цей час в інших місцях.

Допитані потерпілі і свідки в Святошинському районному суді міста Києва зазначали про те, що вони не бачили ні ОСОБА_7 , ні його підрозділ БМОП «Беркут» ГУМВС України у Львівській області 18.02.2014 в місті Києві, жоден з потерпілих не вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка наносила будь кому з них тілесні ушкодження, і не надали опису нападника, який би давав підстави підозрювати ОСОБА_7 в причетності до їх побиття. Немає і відомостей про те, що хоча б один з потерпілих вказав на ОСОБА_7 як на особу, яка давала команду бити когось з них або взагалі віддавала якісь команди 18.02.2014.

Будь-яких повідомлень про можливе здійснення тиску на потерпілих або свідків в кримінальному провадженні № 0000385 від 05.02.2016, що розглядалось Святошинським районним судом міста Києва з 2016 року, жодного разу не надходило. У вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, строк дії яких закінчився в травні 2023 року, і в задоволенні клопотання прокурора про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на нічний домашній арешт було відмовлено.

Майже через дев`ять з половиною років після початку досудового розслідування, немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_7 знищить якісь документи. Крім того, підозрюваний звільнився з органів внутрішніх справ ще у 2014 році і не має будь-якого доступу до документації ГУМВС України у Львівській області.

Апелянт зазначала, що ОСОБА_7 протягом більше восьми років активно допомагав та допомагає встановити обставини загибелі людей на Майдані в лютому 2014 року, надаючи слідству покази як в якості свідка, так і в якості підозрюваного.

Підозрюваний жодного разу не проігнорував викликів на допит, не відмовлявся від надання показів, документів, не перешкоджав у проведенні обшуку, не намагався виїхати з країни.

Судом не враховано, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_12 від 24.03.2023 було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби. Згідно листа Яворівського РВП ГУНП у Львівській області від 01.05.2023 № Адв-44/64/01, під час виконання ОСОБА_7 ухвали Печерського районного суду міста Києва працівниками Яворівського РВП ГУПН у Львівській області не було встановлено фактів неналежної процесуальної поведінки чи порушення ним вимог чинного законодавства України.

Слідчий суддя при постановленні ухвали не врахував дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий і ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, має на утриманні дружину, яка перебуває на обліку та лікуванні у лікаря-онколога і потребує відповідного обстеження та лікування, трьох малолітніх дітей: сина ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , батька похилого віку, який хворіє та потребує відповідного догляду.

Підозрюваний має постійне місце проживання ( АДРЕСА_1 ), постійне місце роботи (працює в ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» на посаді фахівця з безпеки Управління охорони та режиму Дирекції з аналізу та управління ризиками безпеки), характер якої потребує тимчасових відряджень по області та Україні, а також позитивну репутацію, що підтверджується позитивними характеристиками. ОСОБА_7 є одним з ініціаторів проведення чемпіонатів Західноукраїнської аматорської хокейної ліги, та помічником тренера дитячої хокейної команди «Галицькі Леви» (на громадських засадах), що також потребує відлучення ОСОБА_7 з місця постійного проживання.

Підозрюваний жодного разу не проігнорував виклики до суду або органу досудового розслідування та не вчиняв дії, які можуть свідчити про намір переховуватись від суду або перешкоджати кримінальному провадженню, і доказів вчинення ним таких дій не існує.

Отже, висновки суду про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не підтверджуються матеріалами клопотання та матеріалами наданими стороною захисту, а є лише припущеннями органу досудового розслідування, які не підтверджені жодними доказами.

Посилання сторони обвинувачення на відповідь Департаменту контррозвідки СБУ від 05.09.2023 № 2/2/5-12314нт, згідно якого ОСОБА_7 26.04.2002 отримав паспорт громадянина рф в обмін на паспорт срср, апелянт вважає необґрунтованими, оскільки зміст цього листа викликає сумніви, так як станом на 1991 рік ОСОБА_7 був неповнолітнім, а відтак не отримував паспорт срср та міг його обміняти на паспорт громадянина рф. Крім того у вищевказаному листі та доданих до нього документах містяться недостовірні відомості щодо місця народження ОСОБА_7 .

На підставі вищезазначеного листа Департаменту контррозвідки СБУ ГУ ДМС у Львівській області 12.09.2023 було скасовано рішення ВПР та МР УМВС України у Львівській області від 22.09.2003 про оформлення набуття ОСОБА_7 громадянства України, тобто під час дії воєнного стану ОСОБА_7 фактично було зроблено апатридом, оскільки іншого громадянства ніж громадянства України останній не мав та не має. Станом на дату розгляду клопотання у ОСОБА_7 відсутній будь-який документ, за яким було б можливо встановити його особу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із Державною установою "Київський слідчий ізолятор", та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, пояснення прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000268 від 27.03.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 (в редакції від 07.04.2011); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 121; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 (в редакції від 21.09.2006); ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 365 КК України; та за підозрою ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону від 07.04.2011); ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції Закону від 05.11.2009); ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції Закону від 05.11.2009); ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 121; ч. 5 ст. 27. ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 (в редакції Закону від 21.09.2006), ч. 2 ст. 262 КК України.

20.03.2023 у кримінальному провадженні № 0001029 від 25.11.2013 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 (в редакції від 07.04.2011 року); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009 року); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009 року); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 121 (в редакції від 05.11.2009 року); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 (в редакції від 21.09.2006 року) КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2023 у задоволенні клопотання слідчого відмовлено, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 22:00 години до 06:00 години, наступної доби, строком до 07.05.2023 року, включно, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.04.2023 скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2023, та постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого задоволено, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 07.05.2023 року, включно, без визначення розміру застави.

Крім того, як убачається із матеріалів судового провадження, постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_17 від 27.03.2023 виділено з матеріалів досудового розслідування № 0001029 від 25.11.2013 в оригіналах та копіях матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 (в редакції від 07.04.2011 року); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009 року); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009 року); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 121; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 (в редакції від 21.09.2006 року) КК України, та здійснення подальшого досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні № 0000268 доручено слідчим Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 року, Державного бюро розслідувань.

Постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_18 від 02.05.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000268 від 27.03.2023 продовжено до 3 місяців, до 20.06.2023.

Крім того, 02.05.2023 у кримінальному провадженні № 0001175 від 29.08.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 262 КК України.

Постановою прокурора офісу Генерального прокурора ОСОБА_19 від 03.05.2023 виділено із кримінального провадження № 0001175 від 29.08.2022 в окреме кримінальне провадження № 000366 матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 262 КК України.

Постановою прокурора офісу Генерального прокурора ОСОБА_19 від 03.05.2023 матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0000268 від 27.03.2023 та № 000366 від 03.05.2023 щодо ОСОБА_7 об`єднано в одне кримінальне провадження № 0000268.

03.05.2023 ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні № 0000268 від 27.03.2023, про підозру в організації незаконного перешкоджання проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчиненому службовою особою на виконання явно злочинного наказу, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням фізичного насильства, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України; у організації перевищення влади та службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явне виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалося насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України (ст. 365 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VІ від 15.04.2008, № 1508-УІвід 11.06.2009, №2808-VI від 21.12.2010; в редакції Закону № 3207-VІ від 07.04.2011); у організації вчинення умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, двох і більше осіб способом, небезпечним для життя багатьох осіб, на виконання явно злочинного наказу, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (ст. 115 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VІ від 15.04.2008 та № 1707-VІ від 05.11.2009); у організації вчинення закінченого замаху на умисне вбивство, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, двох і більше осіб способом-небезпечним для життя багатьох осіб, на виконання явно злочинного наказу, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (ст. 115 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VІ від 15.04.2008 та № 1707-VІ від 05.11.2009); у організації спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і такого, що спричинило втрату будь-якого органу, його функцій, інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, з метою залякування потерпілого та інших осіб, на виконання явно злочинного наказу, групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (ст. 121 із змінами, внесеними згідне із Законом № 1707-VІ від 05.11.2009); у організації вчинення терористичного акту, тобто застосуванні зброї та скоєння інших дій, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людини, настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення та з метою впливу на прийняття рішень, вчинення дій об`єднаннями громадян, юридичними особами, на виконання явно злочинного наказу, за попередньою змовою групою осіб, що призвели до інших тяжких наслідків та загибелі людей, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ч. 3 ст. 258 КК України (ст. 258 у редакції Закону № 170 від 21.09.2006); у організації привласнення вогнепальної зброї, за попередньою змовою групою осіб, шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 262 КК України; у перевищенні влади та службових повноважень, тобто в умисному вчиненні службовою особою - працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам в особі Міністерства внутрішніх справ України та ГУ МВС України у Львівській області, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011).

В подальшому, ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 продовжувався строк тримання під вартою, востаннє ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.12.2023 строк тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 25.02.2024 включно.

15.01.2024 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000268 від 27.03.2023 завершено та стороні захисту надано доступ до матеріалів кримінального провадження.

21.02.2024 старший слідчий в особливо важливих справах першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 року, Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , на 60 днів, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.02.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , строком до 20.04.2024 включно.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 (в редакції від 07.04.2011); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 121; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 (в редакції від 21.09.2006), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 262; ч. 1 ст. 365 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні детектива.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно здійснити процесуальні дії, передбачені ст. 290 КПК України.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, беручи до уваги його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обгрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих йому злочинів, зміст підозри та вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 (в редакції від 07.04.2011); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 (в редакції від 05.11.2009); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 121; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258 (в редакції від 21.09.2006); ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 365 КК України.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника ОСОБА_8 про відсутність доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, відсутність доказів надання ОСОБА_11 для ОСОБА_7 явно злочинних наказів, та надання таких наказів ОСОБА_7 для своїх підлеглих, недоведення використання ОСОБА_7 або його підлеглими спеціальних засобів, у тому числі помпових рушниць чи шумових гранат, посилання на те, що ОСОБА_7 18.02.2014 перебував у іншому місці, та як наслідок, відсутності у діях ОСОБА_7 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи характер, тяжкість та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків та інших учасників судового провадження у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, посилання захисника на те, що підозрюваний надає слідству покази, жодного разу не проігнорував виклик на допит, не вчиняв спроб переховування від органів досудового розслідування та суду або перешкоджання досудовому розслідуванню, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Наведені захисником відомості про особу підозрюваного були враховані слідчим суддею під час розгляду клопотання, проте не спростовують висновки суду про можливість вчинення підозрюваним дій, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 лютого 2024, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3