УХВАЛА

20 березня 2024 року

м. Київ

справа № 760/15071/21

провадження № 51-1322 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

установила:

Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання п. 4 ч. 2 цієї норми процесуального права.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі зазначається правове обґрунтування заявлених вимог, адже в силу ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції (далі - Суд) перевіряє правильність застосування саме норм права і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 цього Кодексу. При цьому відповідно до законодавчих приписів Суд не ревізує повноти розгляду провадження і такої підстави у ст. 438 КПК не міститься.

Зазначене при зверненні до касаційного суду скаржник залишив поза увагою.

Як убачається з касаційної скарги, у ній прокурор просить скасувати оспорювану ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК. Однак, зазначаючи про неправильне застосування ст. 49 Кримінального кодексу України у провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , автор скарги не наводить обґрунтування цьому, з огляду на імперативність й точний зміст положень указаної норми матеріального права, зважаючи також на позиції Верховного Суду з окресленого питання (наприклад, постанови від 20 жовтня 2020 року, 5 квітня, 3 червня 2021 року, справи № 204/4728/15-к, № 328/1109/19, № 344/7812/16-к відповідно). Крім того, у скарзі містяться посилання на неповноту апеляційного розгляду, що не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.

Разом із цим у поданій скарзі не відображено аргументів, котрі свідчать про допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм процесуального права, які згідно зі ст. 412 КПК є істотними і тягнуть за собою обов`язкове скасування постановленої 13 грудня 2023 року ухвали стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Водночас не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, яким було залишено без змін ухвалу місцевого суду, сторона обвинувачення також не врахувала, що прокурор не оскаржував її в апеляційному порядку.

Оскільки касаційна скарга не відповідає положенням ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3