Провадження №1-кп/369/1185/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Умань Черкаської області, не одруженого, фізична особа-підприємець, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця с. Русанів Київської області, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

встановив:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 22:00 години до 08:00 години наступної доби, строком на 2 (два) місяці, тобто до 05.04.2024 з покладенням на них обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження кожному обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України та зазначених в ухвалі суду від 04.04.2024. В обґрунтування необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прокурор зазначив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Представник ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

Обвинувачені та їх захисник заперечували, щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та просили змінити запобіжний захід на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання в інтересах ОСОБА_10 про скасування арешту майна Просив суд скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05.2023 у справі №369/7603/23 на автомобіль марки Lexus LX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 до даного автомобіля, оскільки вищевказаний автомобіль належить на праві власності ОСОБА_10 , яка є колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 , на час вчинення інкримінованих дій та на даний час між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 відсутні шлюбні відносини, а отже даний автомобіль не підлягає конфіскації як виду покарання та не може бути предметом відшкодування завданої шкоди шляхом забезпечення заявленого цивільного позову потерпілих.

Обвинувачені та захисник ОСОБА_6 підтримали заявлене клопотання.

Прокурор та представники потерпілих заперечували, щодо задоволення заявленого клопотання.

Вислухавши доводи учасників підготовчого судового засідання, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у випадку визнання їх винуватими в інкримінованому злочині, суд дійшов висновку, що застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт, не може забезпечити їх належної процесуальної поведінки, тобто є необхідним у цій конкретній справі.

Крім того, суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на них обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, починаючи з 28 травня 2024 року до 28 липня 2024 року включно.

Щодо клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 про скасування арешту майна суд зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_11 у справі №369/7603/23 від 29.05.2023 в рамках кримінального провадження № 0000776 від 17.05.2023 було накладено арешт у тому числі на автомобіль марки Lexus LX 470 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ до нього, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 до даного автомобіля.

Зі змісту вищевказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт було накладено з метою забезпечення речового доказу.

Постановою слідчого від 18.05.2023 автомобіль марки Lexus LX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 до даного автомобіля визнано речовими доказами у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000776 від 17.05.2023.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки Lexus, моделі LX 470, 2004 р.в., VIN НОМЕР_3 , д/з НОМЕР_1 належить ОСОБА_10 та вона є власником даного автомобіля з 13.10.2015.

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.08.2008 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 був розірваний 30.07.2008 про що зроблено відповідний актовий запис за АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Згідно ст. 8 КПК України: кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В статті 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої повноваження. Згідно із статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної чи творчої діяльності.

Згідно з положеннями ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, встановлено: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначені положення гарантують право кожної особи мирно володіти своїм майном, виходячи з чого, при вирішенні питання про накладення та скасування арешту на майно особи, суду необхідно ретельно перевіряти усі обставини справи та наявність підстав для застосування або скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснив, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

07.02.2014 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було підготоване «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», викладене у формі Роз`яснення, у пп. 2 п. 2.6. якого йдеться про наступне: «щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру».

Також зазначає, що необхідно звернути увагу суду на установлену практику Європейського суду з прав людини, а саме: володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, 8егіез А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, 8егіез А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, 8егіез А N 98).

Прокурором не доведено, що транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_10 , є саме тим матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вище викладене, та ту обставину, що власник транспортного засобу НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні не має статусу обвинуваченої, а також, враховуючи той факт, що транспортний засіб Lexus LX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до ст. 98 КПК України не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні, так як належний ОСОБА_10 автомобіль не має жодних ознак речового доказу в даному кримінальному провадженні, жодні інші слідчі дії з автомобілем окрім як обшуку у ньому не проводилися, ОСОБА_10 як власник майна жодного разу слідчим не викликалась, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, а арешт накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05.2023 у справі №369/7603/23 на автомобіль марки Lexus LX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 підлягає скасуванню.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 8, 22, 26, 98, 100, 131, 132, 170-174, 176 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 331, 376, 392 КПК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 22:00 години до 08:00 години наступної доби, строком на 2 (два) місяці, тобто до 28.07.2024 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- не відлучатися з 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. з місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 22:00 години до 08:00 години наступної доби, строком на 2 (два) місяці, тобто до 28.07.2024 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- не відлучатися з 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. з місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу суду;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинувачених, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них обов`язків.

Виконання ухвали про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Києво-Святошинську окружну прокуратуру Київської області.

Клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05.2023 у справі №369/7603/23 на автомобіль марки Lexus LX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 до даного автомобіля, які належать ОСОБА_10 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1