Справа № 307/53/24
Провадження №1-кп/307/2/24
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

30 квітня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисників адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2020 року за № 0000092 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дубове Тячівського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000092 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти діб до 02 травня 2024 року включно та визначено заставу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 12 112 000,00? (дванадцять мільйонів сто дванадцять тисяч) грн. 00 коп.

Прокурор, 30 квітня 2024 року, через канцелярію суду подав клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_5 обумовлюється наявністю ризиків, які не зменшилися.

Так, на даний час продовжують існувати наступні ризики, а саме: запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду; запобігання спробам незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілого, спеціаліста у кримінальному провадженні; запобігання спробам знищити, сховати спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та не буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

Щодо альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави сторона обвинувачення просить врахувати виключний випадок, який полягає в особі ОСОБА_5 , у системності та тривалості вчинення ним злочинних дій, їх завуальованості, корисливому мотиві та меті, встановленому розмірі завданої майнової шкоди, що є особливо великим розміром, відтак просив визначити розмір застави не менший за 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 056 000,00 грн.

Прокурор у підтримання клопотання посилався на викладені у ньому обставини.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу, а захисник ОСОБА_7 подала заперечення на клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_5 строку тримання під вартою та просила відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що в матеріалах справи та обвинувальному акті зазначено про те, що обвинувачений отримав будівельні матеріали на підставі довіреностей, та жодні інші документи та факти про набуття ОСОБА_5 будь-яких прав власності, володіння, розпорядження будівельними матеріалами в обвинувальному акті та цивільному позові не зазначені, очевидним є те, що ОСОБА_5 будь-яких прав на будівельні матеріали ТзОВ «Євробуд-Захід» поставлені на станцію Тересва не набував.

Викладене свідчить про те, що дослідженні в ході судового засідання докази спростовують наявність в діях ОСОБА_5 щодо отримання будівельних матеріалів на станції Тересва. Зазначає, що в ході дослідження доказів у судовому засіданні встановлено відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 ознак злочину, передбаченого ст. 190 КК України, оскільки дослідженні судом матеріали свідчать про добровільні, стійки довготриваючі цивільно- правові відносини між потерпілим та обвинуваченим, що вчинені з численними порушеннями ЦК України.

Однак стадія судового розгляду щодо дослідження доказів продовжує тривати. На даній стадії судового розгляду під час дослідження доказів встановлено відсутність повноважень ОСОБА_8 на подання заяви про вчинення злочину та підписання цивільного позову у даній справі; відсутність факту набуття ОСОБА_5 у власність чи розпорядження будівельних матеріалів, що прибули на станцію Тересва; неможливість введення потерпілого в оману щодо численних та системних порушень вимог ст. ст. 206, 208 ЦК України щодо здійснення постачання будівельних матеріалів фізичній особі, котра не перебуває в трудових відносинах протягом трьох років без укладення жодного договору, який би був правовою підставою перебування таких матеріалів у ОСОБА_5 на законних підставах.

Всі підстави обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 4 ст. 190 ККУ є спростованими, за насолідками досліджених в рамках судового розгляду доказів.

Отже, станом на сьогодні встановлено відсутність підстав, визначених ч. 2 ст. 177 КПКУ для продовження запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку своїх захисників.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обставини вказаного клопотання та письмових заперечень щодо задоволення вказаного клопотання, суд дійшов висновку про його задоволення, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1, 2 та 3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2023 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 18 101 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38 049 268,58 грн. та у разі внесення застави визначено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину особливо тяжкого злочину, та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 має паспорти громадянина України для виїзду за кордон, при цьому, попри обмеження можливості чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, виїзду за межі України на період дії правового режиму воєнного стану, ОСОБА_5 у період з 13.07.2020 по 16.08.2023, у тому числі у період дії правового режиму воєнного стану, введеного на території України у 2022 році, неодноразово здійснював перетин державного кордону України до країн Європейського Союзу, що свідчить про наявність можливості покинути межі України та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду за кордоном.

Також наявний ризик впливу підозрюваного ОСОБА_5 на потерпілого, свідків. Слідчий суддя врахував встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілим у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Відтак вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом. Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, підозрюваний стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Крім цього, встановлений ризик знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки у зв`язку із набуттям статусу підозрюваного та отримання клопотання про застосування запобіжного заходу з додатками, ОСОБА_5 отримав можливість оцінити обсяг наявних у сторони обвинувачення доказів, роль речей і документів, які можуть бути використані як докази стороною обвинувачення. Відтак, ОСОБА_5 , використовуючи власні ділові зв`язки, можливості, може вживати заходи щодо знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення, у тому числі тих, що знаходяться у володінні підприємств, а також може здійснюватися перешкоди у отриманні (вилученні) таких речей і документів стороною обвинувачення.

Також, наявний ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 , будучи зареєстрованим як фізична особа - підприємець набув широке коло зв`язків серед службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів, керівників підприємств, установ та організацій, у нього наявні відповідні фінансові, організаційні можливості, особисті та ділові зв`язки, які він зможе використати для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином. Відповідні зв`язки ОСОБА_5 може використати для уникнення кримінальної відповідальності, штучного створення доказів захисту, незаконного впливу на органи досудового розслідування, суд, інших учасників кримінального провадження, ухилятися від виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти діб до 02 травня 2024 року включно та визначено заставу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 12 112 000,00 грн.

Вирішуючи питання продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу, суд дійшов висновку, що на даний час суду не надано доказів того, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які були враховані судом під час продовження відносно ОСОБА_5 04 березня 2024 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні або зменшилися.

Також суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а також те, що у разі доведення його вини і визнання його винним у його вчиненні, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, а також існування на даний час ризиків, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки триває дослідження джоказів, потерпілий та свідки не допитані і наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому його тримання під вартою буде виправданим та необхідним.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Підстав для не визначення застави обвинуваченому ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні немає.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, суд вважає за можливе визначити у даному випадку заставу у розмірі, що перевищує встановлену п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України межу застави, оскільки, зважаючи на тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , обставини кримінального правопорушення, розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди, яка згідно обвинувального акта становить 38 049 268,58 грн., суд дійшов висновку, що застава у сумі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Також суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року, у якому зазначено, що гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції (звільнення особи обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання) покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання.

Європейський суд з прав людини приділяє увагу питанню визначення розміру застави, яка за своїм характером не буде надмірною та зможе забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на них обов`язків.

Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпастької області від 08 квітня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 зменшено суму застави, як альтернативного запобіжного заходу, визначеного на підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року, та визначено заставу у розмірі 2 000 (двох тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 056 000? (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч) грн. 00 коп. та у разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 ряд обов`язків.

У тоц час визначена застава виявилася для обвинуваченого непомірною, оскільки внесена не була, зважаючи на практику ЄСПЛ, відповідно до якої з плином часу ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу поступово зменшуються, суд вважає можливим зменшити розмір застави і визначити обвинуваченому ОСОБА_5 заставу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 028 000? ? (три мільйони дванадцять вісім тисяч) 00 грн., яка на даному етапі розгляду кримінального провадження буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, оскільки заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а не покарання особи, вина якої не встановлена вироком суду.

Такий розмір зможе забезпечити його належну поведінку, запобігти ризикам кримінального провадження та не являється завідомо непомірним для нього. Визначений розмір застави є співмірним, а також відповідним з огляду на ймовірно завдану шкоду та буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у випадку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, необхідно покласти на нього обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із свідками, потерпілим, спеціалістами та експертами у даному кримінальному провадженні та носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_5 , відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_7 щодо відмови у задоволенні вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки обставини обвинувачення ОСОБА_5 , а також тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, із урахуванням того, що судовий розгляд триває, триває дослідження письмових доказів, свідки та експерти не допитані, а також з урахуванням ризиків, які є реально існуючими та триваючими, відтак продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доцільним.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто по 28 червня 2024 року включно.

Визначити заставу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 028 000,00? (три мільйони двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у будь-який момент протягом дії ухвали на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ: отримувач коштів: ТУ ДСА України в Закарпатській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26213408; розрахунковий рахунок - UA0018501; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Код банку (МФО): 820172, призначення платежу - застава.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками, експертом та спеціалістом у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Вказані обов`язки у разі внесення застави покладаються на ОСОБА_5 на строк не більше двох місяців.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань № 9».

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 01 травня 2024 року, о 13 год.

Суддя ОСОБА_1