Єдиний унікальний № 946/5503/20
Провадження № 1-кп/946/123/24
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

05 березня 2024 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001094, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 .

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

1.Згідно обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він у невстановлений період часу, маючи умисел, направлений на придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону, при невстановлених обставинах у невстановленої особи придбав невстановлену кількість наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону, який став незаконно зберігати у невстановленому місці з метою збуту. У подальшому, 27.06.2019, приблизно о 15:25 год., ОСОБА_3 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону, знаходячись біля «Будинку культури ім. Т. Г. Шевченка», розташованого по пр. Суворова (на теперішній час - пр.Незалежності), 44 в м. Ізмаїлі Одеської області, незаконно збув ОСОБА_6 , якому доручено проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, два поліетиленових згортки, всередині яких знаходилась кристалічна речовина білого кольору. У той же день ОСОБА_6 добровільно видав співробітникам поліції два поліетиленових згортки, всередині яких знаходилась кристалічна речовина білого кольору масами 0,207 г. та 0,267 г., що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон. Кількісний вміст метадону в кристалічних речовинах склав 0,088 г. та 0,093 г.

2.Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів.

Підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

3.Під час судового розгляду суд проаналізував сукупність доказів, обсяг дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

4.При цьому, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, судом відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі сторонам кримінального провадження була забезпечена реалізація права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізація інших процесуальних прав, передбачених КПК.

5.Зокрема, при визначені відповідно до ст. 349 КПК обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження судом повністю врахована позиція сторін кримінального провадження, у тому числі сторони обвинувачення, та прийнято рішення дослідити усі письмові докази, що будуть надані сторонами, допитати свідків обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і допитати обвинуваченого ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 36, 43). Так, ще під час проведення підготовчого судового засідання 29.10.2020 прокурором було заявлено клопотання про виклик вказаних свідків обвинувачення (т. 1 а.п. 36), яке ухвалою суду за наслідками проведення підготовчого судового засідання було задоволено та ухвалено рішення про їх виклик до суду для допиту під час судового розгляду (т. 1 а.п. 39).

6.Судовий розгляд був розпочатий ще 16.11.2020 (т. 1 а.п. 43) та тільки лише 15.06.2022 (т. 1 а.п. 208 - 209) були досліджені письмові докази, що були надані стороною обвинувачення. Але у зв`язку з черговим незабезпеченням стороною обвинувачення прибуття в суд свідків обвинувачення судове засідання знову раз було відкладене аж на 12.09.2022 (тобто майже на три місяці), згідно ст. 327 КПК, для чергового забезпечення прибуття стороною обвинувачення свідків обвинувачення.

7.Однак, сторона обвинувачення у черговий раз не забезпечила присутність вказаних свідків обвинувачення під час судового засідання 12.09.2022 відповідно до обов`язку, визначеного ч. 3 ст. 23, ч. 2 ст. 327 КПК, хоча суд сприяв їй у забезпеченні їх явки шляхом здійснення судових викликів. При цьому прокурором не було надано жодних даних про те, що ним вживалися розумні та належні заходи для забезпечення участі свідків обвинувачення у судовому засіданні, більше того, прокурором на надано жодних даних про те, що стороною обвинувачення хоча б якісь заходи вживалися для забезпечення участі свідків обвинувачення у судовому засіданні.

8.Отже, починаючи з 16.11.2020 (коли був розпочатий судовий розгляд) до 12.09.2022 судом було проведено двадцять два судові засідання, і у жодне судове засідання стороною обвинувачення жодного разу не було забезпечено прибуття свідків обвинувачення, стороною обвинувачення також не було надано жодного доказу на підтвердження вжиття розумних та дієвих заходів для цього.

9.Тому у судовому засіданні 12.09.2022 судом було відмовлено в черговому клопотанні сторони обвинувачення про відкладення судового засідання для надання їй можливості забезпечити участь свідків обвинувачення з огляду на те, що у сторони обвинувачення було більш ніж достатньо часу (починаючи з 16.11.2020, коли був розпочатий судовий розгляд) у розумінні ст. 28 КПК у розумні строки, що є об`єктивно необхідними для виконання цієї процесуальної дії щодо встановлення місцезнаходження свідків та забезпечення їх участі у судовому засіданні, а також у зв`язку з тим, що у сторони обвинувачення не було жодних об`єктивних перешкод для з`ясування місцезнаходження цих свідків та для забезпечення їх участі у судовому засіданні, у тому числі і в режимі відеоконференції, і судом прийнято рішення про продовження судового розгляду. У тому ж судовому засіданні, у зв`язку з відсутністю в учасників судового провадження заяв, клопотань та доповнень судового розгляду, суд відповідно до ст. 363 КПК постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами (т. 1 а.п. 214 - 215).

10.Таким чином судом відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК були створені необхідні умови для реалізації сторонами, у тому числі стороною обвинувачення, їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, також неодноразово відкладалися судові засідання у тому числі з метою надання можливості стороні обвинувачення забезпечити присутність свідків обвинувачення під час судового розгляду. Але стороною обвинувачення протягом тривалого часу, а саме з 16.11.2020 до 12.09.2022, тобто протягом одного року та десяти місяців та протягом двадцяти двох судових засідань, все ж не була забезпечена присутність свідків обвинувачення під час судового розгляду, у зв`язку з чим суд продовжив судовий розгляд без проведення їх допиту. При цьому вказаний строк є більш ніж розумним у розумінні ст. 28 КПК. Така поведінка сторони обвинувачення та спосіб здійснення прокурором своїх повноважень відповідно явно не узгоджується із засадою розумності строків, що закріплена вказаною ст. 28 КПК.

11.Але під час судового засідання 07.02.2023, незважаючи на те, що судом вже декілька разів до цього відповідно до ст. 114 КПК встановлювався та надавався строк для підготовки до судових дебатів, а саме починаючи з 12.09.2022, прокурор у черговий раз заявив про неготовність до судових дебатів.

12.А у черговому судовому засіданні 16.05.2022 прокурор всупереч імперативних вимог ст. 364 КПК не виступив у судових дебатах, а звернувся із заявою про відвід головуючому судді, для розгляду якого в порядку ст. 81 КПК була оголошена перерва, і у задоволенні цього відводу ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2023 було відмовлено, у зв`язку з необґрунтованістю заяви про відвід. Після цього прокурор у судовому засіданні 18.05.2023 знову не виступив у судових дебатах, а заявив клопотання про відкладення судового засідання відповідно до ст.ст. 340, 341 КПК для підготовки та погодження процесуальних документів щодо відмови від підтримання державного обвинувачення.

13.У подальшому судові засідання знову неодноразово відкладалися, у зв`язку з тим, що прокурор посилався на те, що процесуальні документи не були погодженні з прокурором вищого рівня. Тільки аж після чотирьох листів суду до керівництва прокуратур різних рівнів (чотири - до керівництва Ізмаїльської окружної прокуратури та до Одеської обласної прокуратури, три - до Офісу Генерального прокурора (від 16.10.2023, від 15.11.2023, від 19.12.2023 та від 17.01.2024 (т. 2 а.п. 52, 63, 66, 77))), у зв`язку з неефективністю підтримання державного обвинувачення постановою заступника керівника Одеської обласної прокуратури від 07.02.2024 було змінено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні та зі складу процесуальних керівників виключено прокурора, який раніше брав участь у цьому кримінальному провадженні (т.2 а.п. 80 - 84).

14.У судове засідання, призначене на 08.02.2024 до суду з`явився інший прокурор відповідно до зазначеної постанови про зміну групи прокурорів від 07.02.2024 (т. 2 а.п. 82 - 84), але судове засідання було відкладене, у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_3 . У наступному судовому засіданні 04.03.2024 прокурором без виступу у судових дебатах було заявлено клопотання про відновлення з`ясування обставин та перевірки їх доказами відповідно до ч. 5 ст. 364 КПК для чергового виклику тих самих свідків обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Але враховуючи, що судом вже раніше під час судового розгляду вже було вирішено питання щодо допиту цих свідків, того, що за змістом ч. 5 ст. 364 КПК суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами тільки якщо під час судових дебатів виникне потреба подати саме нові докази, а не ті, пиття про дослідження яких вже було вирішено раніше під час судового розгляду, того, що стороною обвинувачення все ж не було забезпечено прибуття цих свідків обвинувачення в суд в день звернення з відповідним клопотанням, а також того, що протягом вищезазначеного тривалого часу проведення судового розгляду сторона обвинувачення не була обмежена жодним чином у можливості зібрати та подати суду докази, які на її думку є необхідними, у тому числі забезпечити прибуття свідків обвинувачення для їх допиту, під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами, то судом відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, яке з огляду на занадто тривалий час судового розгляду у нескладному провадженні розцінене судом як зловживання своїми процесуальними правами стороною обвинувачення. Оскільки, як було вище зазначено, судовий розгляд цього кримінального провадження і так вже був затягнутий з підстав неналежної процесуальної поведінки та зловживання своїми процесуальними правами стороною обвинувачення на невиправдано дуже тривалий час. З урахуванням незначної складності кримінального провадження (одноепізодне, один обвинувачений, троє свідків (прибуття яких так і не була забезпечена стороною обвинувачення) та письмові докази на 63 аркушах), то загальний строк його розгляду у понад три роки та три місяці є занадто невиправданим для того, щоб суд у черговий раз надавав можливість стороні обвинувачення подати докази (показання свідків), які раніше за вказаний тривалий строк так і не були подані.

15.Враховуючи вказані обставини, а також імперативні положення процедури судового розгляду, на думку суду, описана поведінка сторони обвинувачення свідчить про явне зловживання нею своїми процесуальними правами, направлена не на встановлення з`ясування обставин, а на невиправдане затягування судового провадження з метою відтермінувати ухвалення судом остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні. А це не узгоджується з таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність, розумність строків і суперечить завданням кримінального провадження, закріплених у ст. 2 КПК, до яких відноситься, у тому числі охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

16.Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , а також дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 .

17.При цьому відповідно до вимог ст. 337 КПК судовий розгляд проводився лише стосовно ОСОБА_3 , якому було висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

18.Так, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину у висунутому обвинуваченні не визнав та пояснив, що не причетний до кримінального правопорушення, в якому йому висунуто обвинувачення, оскільки у зазначених в обвинувальному акті подіях участі не приймав та наркотичні засоби нікому не збував. Коли він з`явився до відділу поліції, йому повідомили про підозру у незаконному придбанні та збуті наркотичних засобів, вимагали підписати якісь документи про те, що, начебто, це він скоїв зазначений злочин, протримали його у відділі, після чого відвезли в м. Одеса, обрали запобіжний захід у виді тримання під вартою, де він просидів місяць, однак жодних доказів його причетності до злочину не надали.

19.На підтвердження висунутого ОСОБА_3 обвинувачення прокурор послався на письмові докази, які були здобуті під час досудового розслідування та які були дослідженні під час судового розгляду, а саме на:

- витяг з ЄРДР №0001094 від 05.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК (т. 1 а.п. 141);

- доручення про проведення досудового розслідування від 05.12.2019 (т. 1 а.п. 142);

- постанову про виділення матеріалів в окреме провадження від 05.12.2019 (т. 1 а.п. 143 - 144);

- постанову про призначення групи прокурорів від 11.12.20219 (т. 1 145);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.06.2019 (т. 1 а.п. 146 - 148);

- протокол огляду грошових купюр від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 149 - 150);

- протокол огляду закупника та вручення грошових купюр від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 151);

- протокол отримання добровільно наданого предмету від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 152 - 153);

- ухвалу слідчого судді Одеського апеляційного суду від 26.08.2020 про надання дозволу на використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій з кримінального провадження №0000248 від 14.03.2018 відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001094 від 05.12.2019 (т. 1 а.п. 154 - 156);

- копія клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.06.2019 (т.1 а.п. 157 - 158);

- копію ухвали слідчого судді Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи відносно ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 159 - 161);

- копію доручення у порядку ч. 3 ст. 40 КПК від 19.06.2019 оперативному підрозділу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (т. 1 а.п. 162 - 163);

- копію протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою №6/1547 від 30.08.2019 (т. 1 а.п.164);

- копію додатку до протоколу №6/1547 від 21.02.2020 (т. 1 а.п. 165);

- копію постанови про проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки від 21.06.2019 (т. 1 а.п. 166 - 167);

- копію доручення оперативному підрозділу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 21.06.2019 (а.п. 168 - 169);

- копію протоколу про результати проведення контролю за скоєння злочину у формі оперативної закупки від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 170 - 171);

- висновок експерта №1067-Х від 16.07.2019 (т. 1 а.п. 173 - 175);

- постанову про оголошення розшуку підозрюваного від 10.12.2019 (т. 1 а.п. 176 - 177);

- постанову про зупинення досудового розслідування від 10.12.2019 (т. 1 а.п. 178 - 179);

- постанову про відновлення досудового розслідування від 19.06.2020 (т. 1 а.п. 180);

- копію протоколу від 19.06.2020 затримання ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді (т. 1 а.п. 181 - 185);

- ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси про накладення арешту на певні речі та документі (т. 1 а.п. 186 - 189);

- протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 27.08.2020 (т. 1 а.п. 199 - 203).

20.Як визначено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

21.Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, з рішенням Конституційного Суду від 20 жовтня 2011 року №12-рп/2011, з приписами статей 7, 86 та ч. 3 ст. 373 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть лише фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства; перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини у кримінальному процесі та ухвалення справедливого рішення у справі. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

22.Відповідно до ст. 86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

23.Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. є обов`язковою до застосування при розгляді справ як джерело права, під час вирішення питання щодо справедливості судового розгляду в цілому враховує, серед іншого, й спосіб отримання доказів. За практикою цього Суду (рішення від 6 грудня 1988 року у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», заява №10590/83) саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим.

24.Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, у тому числі й допустимості, належності, достатності та достовірності доказів, покладається на сторону обвинувачення. Тобто, пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) КК, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

25.Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.

26.Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

27.При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

28.У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року).

29.Також як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (далі - ВС), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З другого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).

30.Отже, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

31.Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

32.Але суд, оцінивши кожний досліджений доказ, на які послався прокурор, відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вказані докази поза розумним сумнівом не підтверджують винуватість ОСОБА_3 у висунутому обвинуваченні з підстав, що будуть наведені нижче.

33.Так, у цьому кримінальному провадженні підставою для внесення відомостей 05.12.2019 до ЄРДР за №0001094 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, та початку досудового розслідування (т. 1 а.п. 141) стали виділені постановою прокурора від 05.12.2019 (т.1 а.п. 143 - 144) із кримінального провадження №0000248 від 14.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, в окреме провадження матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_3 в повному обсязі.

34.У вказаній постанові прокурора зазначено, що Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000248 від 14.03.2018 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 КК за фактами незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропної речовини - метадону. Але слідчо-оперативними заходами місцезнаходження ОСОБА_3 на час прийняття постанови встановити не представилось можливим, що і стало підставою для висновку про переховування підозрюваного ОСОБА_3 від органу досудового розслідування та виділення матеріалів відносно нього.

35.У межах проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000248 від 14.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, прокурором 21.06.2019 була винесена постанова (копія якої була надана суду) про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки без затримання особи з втратою грошових коштів, з використанням аудіо-, відеозапису та спеціальних технічних засобів для спостереження, з метою отримання доказів злочинної діяльності ОСОБА_3 та повного викриття схеми, пов`язаної з незаконним збутом наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону (т. 1 а.п. 166 - 167).

36.Виконання вказаної слідчої (розшукової) дії було доручено прокурором оперативним працівникам ВПН ГУНП в Одеській області, на підтвердження чого стороною обвинувачення була надана суду копія відповідного доручення від 21.09.2019 (т. 1 а.п. 168 - 169).

37.За наслідками проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дій був складений протокол про результати проведення контролю за скоєння злочину у формі оперативної закупки від 27.06.2019, копія якого була надана стороною обвинувачення та досліджена судом під час судового розгляду (т. 1 а.п. 170 - 171).

38.Так, зі змісту вказаної копії протоколу вбачається, що в період часу з 14:30 до 14:40 год. для проведення оперативної закупівлі наркотичного засобу поліцейській в салоні автомобіля провів ідентифікацію грошових коштів у сумі 500 грн однією купюрою серії СД №2608670, після чого у період часу з 14:45 до 14:55 год. у присутності понятих був проведений огляд ОСОБА_6 , у якого будь-яких заборонених предметів у одязі, взутті не виявлено, та вручена вказана купюра номіналом 500 грн для придбання наркотичного засобу. Після цього ОСОБА_6 зателефонував зі свого мобільного телефону, йому відповіла жінка, яка сказала підійти до «ДК», і всі учасники слідчої дії, не виходячи з автомобіля, поїхали на пр. Суворова (на даний момент пр. Незалежності) у м.Ізмаїлі в район будинку культури, який розташований під №48, де ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та направився безпосередньо за будівлю будинку культури. О 15:25 год. ОСОБА_6 підійшов до автомобіля, сів у нього та надав два поліетиленові згортки, які були у нього в руці, пояснивши при цьому, що вказані згортки йому надав чоловік на ім`я ОСОБА_10 , який приїхав до нього на велосипеді за будівлю АДРЕСА_2 , та продав як метадон за 500 грн.

39.Вказані обставини також вбачаються з наданих стороною обвинувачення та досліджених судом оригіналів протоколу огляду грошових купюр від 27.06.2019, згідно якому була оглянута та скопійована грошова купюра номіналом 500 серії СД №2608670 (т. 1 а.п. 149 - 150), протоколу огляду закупника та вручення грошових купюр від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 151) та протоколу отримання добровільно наданого предмету від 27.06.2019, згідно якому ОСОБА_6 в період часу з 15:25 до 15:40 год. добровільно надав два поліетиленові згортки, в яких, з його слів, знаходиться метадон, пояснивши при цьому, що по телефону у жінки на ім`я ОСОБА_11 замовив два «чека» метадону, на що остання вказала йти до «ДК ім. Т.Г. Шевченка» у м.Ізмаїлі, де о 15:20 год. чоловік на ім`я ОСОБА_10 , який під`їхав на велосипеді, за будівлею «ДК» надав два згортки та взяв грошові кошти у сумі 500 грн однією купюрою (т. 1 а.п. 151 - 153).

40.Згідно даним висновку експерта №1067-Х від 16.07.2019, надані на дослідження кристалічні речовини білого кольору, масами 0,207 г. та 0,267 г. в двох полімерних пакетах, добровільно видані ОСОБА_6 , містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, кількісний вміст якого склав 0,088 г. та 0,093 г., і дифенгідрамін (димедрол), який наркотичним засобом, психотропною речовиною, їх аналогом та прекурсором не являється (т. 1 а.п. 173 - 175).

41.Також у межах проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000248 від 14.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, за відповідними клопотаннями слідчого, погодженого прокурором (т. 1 а.п. 157 - 158), слідчим суддею Одеського апеляційного суду ухвалою від 18.06.2019 було надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю особи відносно ОСОБА_3 за місцем його перебування шляхом спостереження за діями та розмовами особи у житлі або іншому приміщенні, транспортних засобах, інших місцях та що полягає у прослуховуванні та фіксації розмов, що відбуваються у зазначених об`єктах, за допомогою спеціальних технічних засобів фіксації інформації строком на два місяці, а саме до 16.08.2019. На підтвердження цього стороною обвинувачення було надано суду копію ухвали слідчого судді (т.1 а.п. 159 - 161).

42.Проведення вказаних негласних слідчих (розшукових) дій слідчим було доручено 19.06.2019 в порядку ч. 3 ст. 40 КПК тому ж оперативному підрозділу ВПН ГУНП в Одеській області (т. 1 а.п. 162 - 163).

43.А за наслідками проведення вказаних негласних слідчих (розшукових) дій був складений протокол №6/1547 від 30.08.2019 про результати аудіо-, відеоконтролю за особою, копія якого з додатком була надана стороною обвинувачення та досліджена судом під час судового розгляду (т. 1 а.п. 164 - 165).

44.Так, з вказаної копії протоколу від 30.08.2019 вбачається, що складання протоколу, згідно ч. 1 ст.252 КПК, в повному обсязі не є можливим, у зв`язку з відсутністю технічних можливостей в РСВ ВПН ГУНП в Одеській області. У копії протоколу також вказано, що до нього додаються MSD №611/т та DVD-R №610/т (програма для перегляду), але безпосередньо самі додатки стороною обвинувачення суду не були надані та такі не були досліджені під час судового розгляду (т. 1 а.п. 164). Крім того, вказані додатки у виді аудіо-, відеозаписів на MSD №611/т та DVD-R №610/т також не були відкриті стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК, що вбачається з даних відповідного протоколу від 27.08.2020 (т. 1 а.п. 199 - 203).

45.Стороною обвинувачення також надана копія документу від 21.02.2020 під найменуванням додаток до вищезазначеного протоколу №6/1547 від 30.08.2019, хоча в змісті цього документу йдеться про те, що був складений з дотриманням вимог ст.ст. 104 - 107, 252, 258, 260, 270 КПК протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме аудіо-, відеоконтролю за місцем знаходження громадянина ОСОБА_3 . Також у копії цього документа йдеться про те, що під час проведення оперативної закупівлі наркотичної речовини 27.06.2019 встановлено, що ОСОБА_6 , о 15:05 год., знаходячись разом зі співробітником УПН ГУНП в Одеській області та двома понятими біля будинку №44 по пр. Суворова в м. Ізмаїлі, вийшов з автомобілю та направився до будинку культури, який знаходиться за адресою: м. Ізмаїл, пр. Суворова, 48, в цей час була увімкнена аудіо- та відеофіксація дій ОСОБА_6 . Далі, приблизно о 15:23 год. ОСОБА_6 за будинком культури зустрівся з ОСОБА_12 , якому ОСОБА_6 передав грошові кошти у сумі 500 грн, а ОСОБА_12 , у свою чергу, передав ОСОБА_6 два поліетиленові згортки, після чого ОСОБА_6 направився до автомобілю, де його очікували співробітники УПН ГУНП в Одеській області з двома понятими, та о 15:25 год. ОСОБА_6 дійшов до автомобіля, після чого аудіо-, відеозйомку було припинено (т. 1 а.п. 165).

46.Але дані цього документу суд визнає недостовірними та ненадійними з огляду за сумнівність їх походження, у зв`язку з тим, що він складений всупереч положень чинного КПК. Так, по-перше, цей документ, хоча й називається додатком до протоколу №6/1547 від 30.08.2019 про результати аудіо-, відеоконтролю за особою, але по своїй суті є самостійним протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю за особою. По-друге, у самому протоколі №6/1547 від 30.08.2019 про результати аудіо-, відеоконтролю за особою не міститься відомості про те, що нього був доданий або буде доданий розглядуваний додаток. По-третє, як було вище зазначено, із самого змісту так званого додатку йдеться про те, що був складений протокол, також сам документ складений у формі опису послідовності дій та містить отримані відомості в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме аудіо-, відеоконтролю за особою, що, по своїй суті, відповідно до ст.ст. 104, 252 КПК за формою відповідає протоколу за результатами вказаних негласних слідчих (розшукових) дій. Але чинним КПК, зокрема, ст.ст. 104, 105, 252, не передбачена можливість заміни по суті додатком самого протоколу. Відповідно до ст. 104 КПК, саме описова частина протоколу має містити відомості про послідовність дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи. І, по-четверте, що є найважливішим, із досліджуваного додатку не вбачається звідки особі, яка його склала (о/у ОСОБА_13 ) та яка не брала участі у проведенні негласної слідчої (розшукової) дії у виді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, що вбачається з даних відповідних протоколів, стали відомі викладені цією особою у розглядуваній копії документу відомості.

47.Таким чином, джерело походження наведеної у копії додатку від 21.02.2020 до протоколу №6/1547 від 30.08.2019 про результати аудіо-, відеоконтролю за особою є невідомим, що ставить під сумнів зміст копії цього документу, його надійність та достовірність. З урахуванням засади безпосередності дослідження доказів, передбаченої ст. 23 КПК, без дослідження безпосередньо судом джерела походження наведених у копії вказаного додатку відомостей вони не можуть бути визнані доказами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 23 КПК. А як було вище зазначено стороною обвинувачення не були надані для безпосереднього дослідження суду додатки до протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою у виді аудіо-, відеозаписів на MSD №611/т та DVD-R №610/т, ці аудіо-, відеозаписи також не були й відкриті стороні захисту під час виконання вимог ст.290 КПК.

48.Вказані порушення ст.ст. 104, 105, 252 КПК є істотними, адже не дозволяють суду переконатися в надійності та достовірності викладеної в копії додатку від 21.02.2020 до протоколу №6/1547 від 30.08.2019 інформації, у зв`язку з цим, а також з урахуванням засади безпосередності дослідження доказів судом відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК дані, що містяться в копії додатку від 21.02.2020 до протоколу №6/1547 від 30.08.2019, не можуть бути визнані доказами, а отже й не можуть бути взяті до уваги судом.

49.З досліджених же судом копії протоколу про результати проведення контролю за скоєння злочину у формі оперативної закупки від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 170 - 171); протоколу огляду грошових купюр від 27.06.2019 (т.1 а.п. 149 - 150); протоколу огляду закупника та вручення грошових купюр від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 151); протокол отримання добровільно наданого предмету від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 152 - 153) та копії протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою №6/1547 від 30.08.2019 (т. 1 а.п. 164) не вбачається те, що ОСОБА_6 придбав за 500 грн видані ним два поліетиленові згортки з метадоном саме у обвинуваченого ОСОБА_3 . Вказані документи не містять жодних відомостей, які би ідентифікували особу на ім`я ОСОБА_10 , яка продала ОСОБА_6 вказаний наркотичний засіб, саме як ОСОБА_3 . При цьому загальна інформація у вступних частинах перелічених документів про назву слідчих (розшукових) дій щодо їх проведення стосовно ОСОБА_3 не може сама по собі свідчити, що продаж виданого ОСОБА_6 наркотичного засобу здійснив саме обвинувачений.

50.Крім того, копія клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.06.2019 (т. 1 а.п. 157 - 158); копія ухвали слідчого судді Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю особи відносно ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 159 - 161); копія доручення у порядку ч. 3 ст. 40 КПК від 19.06.2019 оперативному підрозділу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (т. 1 а.п. 162 - 163); копія протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою №6/1547 від 30.08.2019 (т. 1 а.п.164); копія додатку до протоколу №6/1547 від 21.02.2020 (т. 1 а.п. 165); копія постанови про проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки від 21.06.2019 (т. 1 а.п. 166 - 167); копія доручення оперативному підрозділу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 21.06.2019 (а.п. 168 - 169); копія протоколу про результати проведення контролю за скоєння злочину у формі оперативної закупки від 27.06.2019 (т. 1 а.п. 170 - 171) також є недопустимими доказами з огляду на істотне порушення положень ч.ч. 3, 4 ст. 99 КПК, що також не дозволяє суду оцінити надійність та достовірність змісту перелічених документів.

51.Так, виходячи зі змісту наведеної постанови прокурора від 05.12.2019 (т.1 а.п. 143 - 144) про виділення із кримінального провадження №0000248 від 14.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, в окреме провадження матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_3 у повному обсязі, то ці матеріали мали би бути виділені в оригіналах, адже вони стосуються виключно обвинуваченого ОСОБА_3 , а не інших осіб, а тому мають значення тільки для кримінального провадження відносно саме ОСОБА_3 , і не мають жодного значення для кримінальних проваджень відносно інших осіб. Крім того, у наведеній постанові прокурора від 05.12.2019 про виділення матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_3 не йдеться про виділення копії цих матеріалів.

52.Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК, сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

53.Але, стороною обвинувачення не були надані суду оригінали вказаних документів, а лише їх копії, і то не засвідчені в установленому законом порядку, які не відповідають вимогам п. 5.27. Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», що були чинними до 01.09.2021, а також п. 5.26. ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», затвердженого на зміну ДСТУ 4163-2003. При цьому прокурор під час надання копії документів не пояснив, чому саме він не надає їх оригінали, а також чому він надає не посвідченні копії документів.

54.Крім того, з наведених копій документів не вбачається, що вони є дублікатами в розумінні ч. 4 ст.99 КПК, яка визначає дублікат документа як документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал, та встановлює, що дублікат документа визнається судом як оригінал документа.

55.У зв`язку з наведеним, суд також і з цих підстав не приймає до уваги перелічені письмові докази, надані суду в непосвідчених копіях, оскільки це позбавляє суду можливості встановити достовірність змісту перелічених копій документів. Такий висновок суду узгоджується зі сталою судовою практикою, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №202/1310/16-к, в якій Верховний Суд погодився з аналогічною позицією суду першої інстанції.

56.При оцінці наведених копії документів, особливо копії додатку від 21.02.2020 до протоколу №6/1547 від 30.08.2019 про результати аудіо-, відеоконтролю за особою (т. 1 а.п. 165), слід також врахувати таке.

57.Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

58.При цьому, як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 у справі №756/10060/17, послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

59.Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

60.Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

61.Хоча стаття 6 і гарантує право на справедливий судовий розгляд, проте вона не визначає допустимість доказів як таку, оскільки це питання вирішується перш за все внутрішнім правом і національними судами («Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) §§ 45-46; «Морейра Ферейра проти Португалії (№ 2)» (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2)) [ВП], § 83; «Хеглас проти Чеської Республіки» (Heglas v. the Czech Republic), § 84).

62.Для, того, аби встановити, чи провадження в цілому було справедливим, треба також врахувати якість цього доказу, включно з питанням про те, чи обставини, за яких його було отримано, породжують сумнів щодо його надійності або точності. Хоча проблема справедливості не обов`язково постає, коли отриманий доказ не підтверджений іншою доказовою базою, слід зазначити, що у випадку, коли такий доказ є дуже вагомим і не викликає жодних сумнівів, то потреба у інших доказових елементах, які б його підтверджували, є меншою («Биков проти Росії» (Bykov v. Russia) [ВП], § 89; «Ялох проти Німеччини» (Jalloh v. Germany) [ВП], § 96). У зв`язку з цим Суд надає також ваги й питанню про те, був чи не був згаданий доказ визначальним для наслідку кримінального провадження («Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany) [ВП], § 164).

63.Повертаючись до розглядуваного провадження, слід відзначити те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час судового провадження стверджував, що він не має ніякого відношення до продажу ОСОБА_6 наркотичного засобу. Саме тому, виходячи із засади верховенства права, яка є основоположним елементом права на справедливий суд, такі твердження сторони захисту мають бути ретельно перевірені при оцінці ключового доказу у цьому кримінальному провадженні, а саме копії додатку від 21.02.2020 до протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою №6/1547 від 30.08.2019.

64.До того ж, ВС у постанові від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 зазначив, що суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

65.Отже, з огляду на наведені істотні порушення положень чинного КПК щодо виготовлення та надання непосвідчених копії документів замість оригіналів чи дублікатів, а також істотні порушення положень КПК щодо складання протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою №6/1547 від 30.08.2019 та додатку до нього від 21.02.2020 щодо їх змісту та джерела походження інформації, а також ненадання для дослідження безпосередньо суду аудіо-, відеозаписів цієї слідчої дії ставить під сумнів походження перелічених доказів, їх надійність і достовірність, а тому з урахуванням наведеного висновку Великої Палати Верховного Суду нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, та унеможливлює їх використання як доказів.

66.Про те, що наркотичний засіб, виданий ОСОБА_6 відразу після проведення контролю за скоєння злочину у формі оперативної закупки 27.06.2019, був проданий останньому обвинуваченим ОСОБА_3 не можуть свідчити й дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.06.2019, згідно яким свідок ОСОБА_14 серед пред`явлених чотирьох фотознімків впізнав ОСОБА_3 як чоловіка на ім`я ОСОБА_15 , який продав йому метадон (т. 1 а.п. 146 - 148), оскільки це впізнання, по-перше, відбулося задовго до проведення оперативної закупки за участю ОСОБА_6 , а, по-друге, впізнання було проведене не закупником ОСОБА_6 , а іншою особою. Дані цього протоколу також не можуть свідчити про те, що обвинувачений ОСОБА_3 збув свідку ОСОБА_14 саме наркотичний засіб, адже збута речовина не перевірялася експертами на предмет наявності в її змісті саме наркотичного засобу.

67.Інших доказів на підтвердження причетності ОСОБА_3 до злочину, у вчиненні якого йому висунуте обвинувачення, стороною обвинувачення надано не було, хоча судом відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК були створені усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

68.Усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_3 у висунутому обвинуваченні у силу ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК мають бути витлумачені на його користь.

69.При цьому, виходячи з положень КПК щодо стандартів доказування та того, хто саме зобов`язаний це робити, зокрема з наведених положень ст.ст. 91, 92 КПК, а також із засад презумпції невинуватості та змагальності сторін, зокрема якою також імперативно встановлено, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу, та як було вище зазначено, саме на сторону обвинувачення покладений обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також спростовувати висунуту стороною захисту версію, що також передбачає й усунення суперечностей у випадку їх наявності. У цьому процесі суд не тільки не зобов`язаний, а й навіть не уповноважений усувати суперечності у випадку їх наявності. У випадку їх наявності та їх не усунення стороною обвинувачення, відповідно до презумпції невинуватості, передбаченої ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК, вони мають бути витлумачені на користь обвинуваченого. Саме тому суд не приймає до уваги посилання прокурора на обов`язок суду усунути наявність істотних суперечностей у цьому кримінальному провадженні. Навпаки, такі посилання прокурора самі по собі вказують на наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_3 , що зумовлює їх тлумачення на користь останнього.

70.З огляду на зазначені засади та положення кримінального процесуального законодавства є неприйнятними і доводи сторони обвинувачення щодо неповноти судового розгляду, адже сторона обвинувачення шляхом належного виконання своїх обов`язків мала можливість поставити усі питання, які її цікавили, обвинуваченому ОСОБА_3 та отримати відповіді на них, а також мала можливість забезпечити прибуття в суд свідків обвинувачення та також з`ясувати всі питання, які її цікавили, та які, на її думку, мають значення для цього провадження. Але, як судом вище було зазначено, сторона обвинувачення не скористалася своїми правами та не виконала свої процесуальні обов`язки у встановленому процесуальним законодавством порядку, хоча судом були створені для цього усі необхідні умови, тому не з`ясування у такому випадку певних обставин кримінального провадження, які цікавлять сторону обвинувачення, призвели не до неповноти судового розгляду, а до виникнення розумних сумнівів у доведенні винуватості ОСОБА_3 у висунутому обвинуваченні. Категорія неповноти судового розгляду є відмінною від категорії розумного сумніву доведеності вини особи, і полягає у тому що у першому випадку обставини залишилися нез`ясованими внаслідок певних дій суду, які перешкодили ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення (наприклад, відхилення клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб), а у другому - внаслідок бездіяльності сторони обвинувачення щодо з`ясування певних обставин, що мають істотне значення, та щодо не спростування небезпідставної версії сторони захисту всупереч створеним судом умовам для реалізації стороною обвинувачення своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (наприклад, неподання доказів, не забезпечення прибуття до суду свідка для його допиту, не з`ясування певних обставин у свідка, обвинуваченого під час їх допиту). При цьому суд у черговий раз наголошує, що стороні обвинувачення були створені всі необхідні умови для реалізації нею своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі було задоволене клопотання сторони обвинувачення про допит певних свідків обвинувачення, а також неодноразово протягом тривалого часу відкладалися судові засідання саме за клопотанням сторони обвинувачення, у тому числі для забезпечення прибуття свідків обвинувачення. І саме сторона обвинувачення не забезпечила їх прибуття до суду для їх допиту, чим не виконала свій процесуальний обов`язок. Ухвалення остаточного судового рішення не може залежати від невизначено тривалого незабезпечення прибуття свідків обвинувачення до суду, і не забезпечення їх прибуття до суду не може бути підставою для не ухвалення остаточного судового рішення, оскільки це суперечить засадам та завданням кримінального провадження.

71.Отже, оцінивши кожний досліджений доказ, на які послався прокурор, відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, у зв`язку з чим обвинувачений в силу положень ст. 17 КПК не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим на підставі п. 2 ч. 1 ст.373 КПК, у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене ним.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

72.Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні був затриманий 19.06.2020 та тримався під вартою, оскільки ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2020 відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому був змінений ухвалою слідчого Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2020 на цілодобовий домашній арешт, строк дій якого на теперішній час сплив.

73.Процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 2 826,18 грн слід взяти на рахунок держави, а питання про накладені арешти та про долю речових доказів підлягають вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174, ч. 9 ст. 100 КПК.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд -

ухвалив:

1. ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст.307 КК, та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

2.Поновити ОСОБА_3 в правах, обмежених під час кримінального провадження.

3.Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 1067-Х від 16.07.2019 в сумі 2 826,18 грн віднести на рахунок держави.

4.Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 (т. 1 а.п. 186 - 189) на вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на: п`ять пластикових карток від сім-карт оператора «Київстар» №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; дві пластикові картки від сім-карт оператора «Лайфселл» №№ НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; банківську карту «ПриватБанку» № НОМЕР_8 , скасувати та повернути законному володільцю - ОСОБА_3 .

5.Арешт, накладений на інші речові докази на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 залишити без змін та питання про їх долю залишити на вирішення у іншому виділеному кримінальному провадженні.

6.Кристалічні речовини білого кольору масами 0,207 г., 0,267 г., які знаходяться в двох полімерних згортках, що поміщені у полімерний пакет, що добровільно видані ОСОБА_6 , та в яких міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, кількісним вмістом 0,088 г. та 0,093 г. - знищити.

7.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

8.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

9.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

10.Під час судового провадження судом застосовувалися Правила організації ефективного кримінального судочинства, які введені в дію рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020, з якими можна ознайомитись на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за посиланням: https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, у розділі «Громадянам», вкладка «Проект «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін», а також у секретаря судового засідання.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1