"29" травня 2024 р. Справа № 363/2495/24
УХВАЛА

29 травня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001989, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001989 від 13 грудня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 27.05.2024 року в межах кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.

До початку підготовчого судового засідання прокурором ОСОБА_3 було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті відносно обвинуваченого ОСОБА_4 без визначення застави.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою було мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також продовженням існування ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. В обґрунтування наявності ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором додатково було зазначено, що в період вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обвинуваченим ОСОБА_4 також було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, кримінальне провадження щодо якого разом з обвинувальним актом готується до подання у Вишгородський районний суд Київської області. При цьому прокурором було підтверджено відсутність будь-якого документального підтвердження щодо кримінального провадження за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. На додаток до цього, прокурором ОСОБА_3 було зазначено, що обвинуваченим ОСОБА_4 також було вчинено кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, за фактом чого було ухвалено вирок Вишгородського районного суду Київської області, який, однак, законної сили ще не набрав. У свою чергу, прокурором також було підтверджено відсутність будь-яких документів, що стосуються вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, зокрема, вироку суду, який ще не набрав законної сили.

При обґрунтуванні наявності ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором також було підтверджено, що протягом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 від органів досудового розслідування не ухилявся, факту неналежного виконання процесуальних обов`язків не зафіксовано. Обставин та фактів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_4 незаконних дій щодо впливу на свідків у кримінальному провадженні, також немає.

При вирішенні питання щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду прокурором ОСОБА_3 висловлено думку щодо необхідності оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні, оскільки стороною обвинувачення готується передача до Вишгородського районного суду Київської області кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке, у свою чергу, прокурор вважає за доцільне об`єднати з даним кримінальним провадженням. У той же час, прокурором підтверджено, що на момент вирішення питання про призначення обвинувального акту до судового розгляду кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ще до Вишгородського районного суду Київської області не надійшло.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнає у повному обсязі, щиро кається та не заперечує проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Пізніше, після промови захисника, змінив думку та прохав суд застосувати відносно нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, однак є юридично необізнаним. З урахуванням цього захисником висловлено заперечення проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисником ОСОБА_5 зазначено, що обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є недоведеним, оскільки у ОСОБА_4 були тяжкі сімейні обставини, внаслідок чого він вимушений був втекти з місця розташування військової частини.

Стороною захисту зазначено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, мають абстрактний характер, стороною обвинувачення не доведені. Крім того, захисником вказано, що перебуваючи на гауптвахті, обвинувачений ОСОБА_4 не проходить навчання за своєю військовою спеціальністю, хоча бажає виконувати військовий обов`язок та служити на користь України. У зв`язку з цим, не заперечуючи проти застосування запобіжного заходу взагалі, захисник ОСОБА_5 висловився щодо доцільності застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. У той же час, стороною захисту зазначено, що військова частина, за місцем перебування якої обвинувачений може перебувати під домашнім арештом, не має постійного місця дислокації.

При вирішенні питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_5 висловлено думку щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали поданого прокурором клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити строк запобіжного заходу, що був обраний обвинуваченому. Розгляд зазначеного клопотання здійснюється з урахуванням загальних положень щодо розгляду та вирішення питання про обрання та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод підозрюваного чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, ухвалення судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного чи обвинуваченого є належним правовим результатом розгляду та вирішення відповідного клопотання тоді і лише тоді, коли судом на основі наданих доказів буде встановлено відповідну сукупність умов, а саме існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один ризик, що передбачений у ст. 177 КПК України, а також неможливість або недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не виконання хоча б однієї з вищезазначених умов призводить до іншого правового результату, ніж застосування запобіжного заходу у відповідності до заявленого клопотання.

На додаток до цього чинне кримінальне процесуальне законодавство визначає можливість та процедуру продовження строку обраного запобіжного заходу, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Так, відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку запобіжного заходу має відповідати загальним вимогам, встановленим у ст. 184 КПК України щодо клопотання про обрання запобіжного заходу. Разом з тим з метою унеможливлення непропорційного втручання у право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість клопотання про продовження строку запобіжного заходу, у тому числі тримання під вартою, має також містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду необхідно встановити не тільки стандарту сукупність умов, наявність якої є необхідною для обрання запобіжного заходу, але і встановити той факт, що ризики, які стали причиною для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати або з`явилися нові ризики, передбачені у ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2024 року у справі № 757/15148/24-к відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті строком до 31.05.2024 року без визначення застави.

Приймаючи рішення про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею в ухвалі від 04.04.2024 року констатовано факт наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

23.05.2024 року відносно ОСОБА_4 складено і затверджено обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з наступним направленням його до суду. З цього моменту в межах кримінального провадження було проведено лише підготовче судове засідання.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість зробити висновок, що підготовче судове засідання, як окремий етап судового провадження, має організаційно-технічний характер, оскільки на ньому судом разом з іншими учасниками кримінального провадження вирішується питання можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, крім окремих випадків, передбачених законодавством (затвердження угоди про визнання винуватості тощо). В усіх інших випадках конкретна оцінка обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення шляхом оцінки відповідних доказів, а відповідно і надання судом конкретних висновків щодо висунутого особі обвинувачення є прерогативою судового розгляду, під час якого суд наділений повноваженнями не тільки досліджувати докази, але і зануритися у суть обвинувачення безпосередньо.

З огляду на характер та призначення підготовчого судового засідання, на якому створюються умови щодо безперешкодного та ефективного судового розгляду обвинувального акту по суті, на етапі підготовчого судового засідання судом не досліджуються обставини та факти вчиненого кримінального правопорушення, не досліджуються доводи та аргументи щодо суті обвинувачення, не вивчаються докази по справі та не вчиняються будь-які інші дії, що прямо чи опосередковано пов`язані зі змістом та сутністю обвинувачення, а відповідно під час підготовчого судового засідання відсутні будь-які правові та фактичні підстави щодо зміни висновків стосовно обґрунтованості обвинувачення (підозри), що були зроблені до цього під час кримінального провадження.

У свою чергу, процесуальне законодавство не містить чітких критеріїв визначення ступеня обґрунтованості обвинувачення, його обсягу та змісту, але відповідно до усталеної практики ЄСПЛ під обґрунтованим обвинуваченням, не вдаючись до сутності та змісту самого обвинувачення, слід розуміти таке обвинувачення, що підкріплюється сукупністю певних відомостей, доказів, обставин та фактів, що дають можливість переконати об`єктивного спостерігача в причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Тобто, встановлення обґрунтованості обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення не вимагає встановлення у її діях ознак кримінального правопорушення, доведення їх відповідними доказами та не вимагає констатації того факту, що саме ця особа вчинила відповідне кримінальне правопорушення, а лише вимагає визначення того, що особа може бути причетна до вчинення відповідного кримінального правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі. Захисник ОСОБА_5 , хоча і з запереченням доведеності висунутого обвинувачення, фактично підтвердив вчинення ОСОБА_4 дій щодо самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану, відповідальність за що встановлена приписами ч. 5 ст. 407 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то судом встановлено, що у клопотанні прокурора зазначається про наявність ризику вчинення ОСОБА_4 дій, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В аспекті цього суд звертає увагу, що ризики, зазначені прокурором як підстава для продовження строку запобіжного заходу, повинні знайти не тільки своє реальне відображення та об`єктивування в певних обставинах і фактах, зокрема, поведінці підозрюваного, обвинуваченого, але і повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В обґрунтування існування вказаного ризику прокурором було зазначено, що значна суворість покарання за тяжкий злочин, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, цілком ймовірно може спонукати обвинуваченого до спроб переховування від суду з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності. При цьому прокурором підтверджено, що протягом досудового розслідування ОСОБА_4 не ухилявся від явки до органу досудового розслідування, належним чином виконував процесуальні обов`язки, руху кримінального провадження не перешкоджав.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Так само і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

У той же час відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Отже, тяжкість покарання, що може бути призначено обвинуваченому, не є визначальною підставою для підтвердження існування відповідного ризику, але у сукупності з іншими обставинами та фактами може підтверджувати існування відповідного ризику.

Хоча стороною захисту під час підготовчого засідання заявлено про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненому правопорушенні, суд звертає увагу, що визнання винуватості у вчиненні правопорушення не є визначальним при вирішенні питання наявності в діях особи складу відповідного кримінального правопорушення, а відповідні заяви та висновки суду під час розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу в силу ст. 198 КПК України не мають преюдиційного значення для подальшого судового розгляду.

В аспекті цього судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 , хоча і не вдавався до негативної процесуальної поведінки, однак є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині, що немає постійного місця дислокації, що підвищує ризик відправлення обвинуваченого у бойове відрядження для виконання бойового завдання на невизначений час, що, у свою чергу, непоправно позначиться як на завданнях кримінального провадження, так і на його строках, призведе до вимушених зупинень провадження.

Вищезазначені обставини у сукупності з усвідомленням обвинуваченим ОСОБА_4 неминучості настання кримінальної відповідальності, виду та форми останньої, суд вважає достатніми для констатації доведеності ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду. У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків будуть залишатися повними, точними та достовірними.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих свідків під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Прокурором під час обґрунтування даного ризику зазначено про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. У той же час, будь-якого документального підтвердження вказаних фактів стороною обвинувачення не надано.

У зв`язку з цим суд вважає ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведеним.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке відповідно до санкції передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Таким чином, чинне процесуальне законодавство обмежує можливість застосування інших запобіжних заходів, крім тримання під вартою, по відношенню до військовослужбовців, які вчинили кримінальні правопорушення, передбачені конкретними статтями КК України. Тому за наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відносно вказаних осіб підлягає застосуванню лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_4 лише запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає продовженню на строк 2 (два) місяці.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

У зв`язку з встановленими обставинами суд залишає за собою право не визначати розмір застави.

Щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Провадження за обвинувальним актом підсудне Вишгородському районному суду Київської області.

Обвинувальний акт відносно обвинуваченого складений у відповідності з вимогами КПК України, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення кримінального провадження до судового розгляду відсутні.

Доводи прокурора щодо можливості об`єднання даного кримінального провадження з іншим кримінальним провадженням, яке ще не надійшло на розгляд суду, не знайшли свого підтвердження. Тим більше, відповідно до ст. 334 КПК України об`єднання матеріалів кримінального провадження є правом, а не обов`язком суду.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КПК України суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді в межах даного кримінального провадження, слід визначити наступним: обвинувачений, захисник, прокурор.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 КПК України з метою запобігання розголошенню інформації, що охороняється законом, з метою захисту життя та здоров`я ОСОБА_4 як військовослужбовця, а також інших учасників справи, суд вважає за необхідне судовий розгляд проводити у закритому судовому засіданні.

Керуючись статтями 176-178, 181, 184, 193, 194, 196-197, 199, 314-316, 331, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті строком на 2 (два) місяці по 28 липня 2024 року включно, без визначення застави.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 по м. Києву та Київській області.

Призначити до судового розгляду у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001989 від 13.12.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на 05.06.2024 року на 15 годину 30 хвилин.

Викликати для участі у судовому засіданні обвинуваченого, захисника, прокурора.

Доставити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_2 по м. Києву та Київської області до Вишгородського районного суду Київської області для участі у судовому засіданні, призначеному на 05.06.2024 року о 15 годині 30 хвилин.

Судовий розгляд здійснювати одноособово.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 31 травня 2024 року об 11 годині 30 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1