Справа № 508/201/21
Номер провfдження 1-кп/508/3/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року селище Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

під час судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000014 від 17.03.2021 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

встановив:

На розгляді у Миколаївському районному суді Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000014 від 17.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив застосувати заходи забезпечення кримінального провадження та накласти грошове стягнення на обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку із неявкою в судові засідання 31.05.2024 та 11.06.2024.

Заслухавши думку прокурора, суд дійшов таких висновків.

За змістом пункту 1 частини 7 статті 42, частини 1 статті 323 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд. Якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду.

Згідно з частиною 3 статті 146 КПК України суд, встановивши, що особа не виконала покладений на неї процесуальний обов`язок без поважних причин, накладає на неї грошове стягнення.

За приписами частини 1 статті 139 КПК України, якщо обвинувачений, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття на виклик суду на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Поважні причини неприбуття особи на виклик визначені статтею 138 КПК України. Так, до таких причин віднесено: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.

Враховуючи викладене, під час вирішення питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження як накладення грошового стягнення на обвинуваченого суд має встановити: 1) чи був обвинувачений викликаний у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, 2) чи наявні (відсутні) поважні причини неприбуття обвинуваченого на виклик, 3) чи повідомив обвинувачений суд про причини свого неприбуття; 4) чи буде дієвим застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні передбачений главою 11 КПК України. Частинами 1, 2 статті 135, частиною 1, 2 статті 136 КПК України передбачено, що особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом. Якщо особа попередньо повідомила слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про адресу своєї електронної пошти, надіслана на таку адресу повістка про виклик вважається отриманою у випадку підтвердження її отримання особою відповідним листом електронної пошти.

Виклик обвинуваченого ОСОБА_4 у судові засідання, призначені на 31.05.2024 та 11.06.2024, здійснений з дотриманням вимог статей 135-137 КПК України, що підтверджується даними довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, вказаний у заявці про отримання судових повісток за допомогою смс-повідомлення, а також довідковим листом від 02.05.2024.

Разом з тим, про поінформованість обвинуваченого щодо призначених судових засідань свідчить отримані судом клопотання про відкладення судових засідань від його захисника ОСОБА_5 , які надходили на електронну пошту суду 30.05.2024 (том 8 а.с. 199), 10.06.2024 (том 8 а.с. 205). В клопотаннях захисник просив відкласти судові засідання у зв`язку із перебуванням ОСОБА_4 на лікарняному. На підтвердження цього надав довідку КНП «Андрієво-Іванівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області за № 246 від 31.05.2024 (з довідки вбачається, що проходив курс лікування в денному стаціонарі) (том 8 а.с. 206).

Як зазначено вище, обвинувачений не з`явився в судові засідання, призначені на 31.05.2024 та 11.06.2024, а повідомлення про неможливість участі в них направлялися не завчасно. Тому суд звертає увагу на систематичне порушення обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язку прибувати на виклик суду.

Сторона захисту у своїх доводах поважною причиною неприбуття у судові засідання зазначає перебування обвинуваченого ОСОБА_4 на лікуванні.

Поняття "тяжка хвороба" є ознакою, що не визначена у КПК України. Це такий фізичний стан особи, в якому вона перебуває тривалий час, внаслідок чого особа може бути неспроможною брати участь у судових засіданнях. При чому сама лише наявність хвороби не обов`язково має вплив на можливість прибувати на виклики або брати участь в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, а наявність тривалого захворювання лише в кожному конкретному випадку може бути розцінене як перешкода для участі особи в кримінальному провадженні.

З іншого боку, змагальність сторін, визначена статтею 22 КПК України, передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Таке обстоювання полягає не лише в повідомленні суду своєї позиції та в її належній аргументації, а й у доведенні відповідними засобами доказування певних обставин чи фактів, на яких вона ґрунтується.

Суд наголошує, що обставини на які посилається сторона захисту - наявність хвороби або перебування в закладі охорони здоров`я без можливості його залишити, мають бути належним чином обґрунтовані та підтверджені відповідними доказами.

Слід також зазначити, що у разі хвороби працівника (фізичної особи, яка працює на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання), він повинен звернутись до медичного закладу та отримати листок непрацездатності. Зазначений медичний документ встановлює факт тимчасової непрацездатності, який викликаний таким станом організму особи, що при певному захворюванні або травмі порушуються функції, що супроводжуються неможливістю виконання професійної роботи в звичайних виробничих умовах протягом визначеного проміжку часу, тобто носять зворотній характер. Оформлення листка непрацездатності є медичною дією, яка спрямована на усунення несприятливих факторів і означає початок лікування.

Відповідно до Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 №532/274/136-ос/1406, листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів. Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 цієї Інструкції.

Отже, стверджуючи про лікування ОСОБА_4 і, відповідно, про неможливість прибути у судові засідання, призначені на 31.05.2024 та 11.06.2024, сторона захисту не надала підтвердження перебування його на лікарняному.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність належного підтвердження тяжкої хвороби обвинуваченого або перебування його в закладі охорони здоров`я без можливості залишити цей заклад, суд не може визнати причини неявки у судові засідання поважними.

Суд звертає увагу, що графік судових засідань завчасно визначається та узгоджується судом з учасниками. Обвинувачений ОСОБА_4 за консультаціями до лікарів звертається за день до судового засідання, а повідомлення про неможливість прибути за викликом направляється захисником безпосередньо перед судовими засіданнями. Така процесуальна поведінка обвинуваченого свідчить про можливе зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду справи. Суд констатує, що копії документів надані стороною захисту не містять відомостей про тяжкість захворювання ОСОБА_4 або про перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад. Крім того, в них не міститься застереження щодо об`єктивної неможливості брати участь у судових засіданнях, зокрема, в режимі відеоконференції.

Проведення судового провадження у розумні строки забезпечує суд (частини 1 та 2 статті 28 КПК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Положення Конвенції кореспондуються з нормами національного законодавства. Так, частина 5 статті 28 КПК України закріплює право кожного на те, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Аналогічно частина 1 статті 283 КПК України гарантує право на розгляд обвинувачення в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Тому з метою забезпечення права на справедливий розгляд і вирішення справи в розумні строки, необхідно застосувати захід забезпечення.

Накладення грошового стягнення буде спонукати обвинуваченого до виконання вимог закону та сприяти його належній процесуальній поведінці. Без накладання грошового стягнення в даному випадку неможливо спонукати обвинуваченого до належної процесуальної поведінки - явки на виклик суду.

На підставі викладеного, суд

постановив:

Накласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошове стягнення у виді штрафу в розмірі 0,5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1342 грн. (одна тисяча триста сорок дві) грн. 00 коп.

Особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення.

Клопотання подається до суду який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 13.06.2024.

Суддя: ОСОБА_1