Справа № 570/2222/24
Номер провадження 1-кс/570/289/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне клопотання слідчої СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліцій ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000332 від 07.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України) відносно ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування клопотання зазначається, що в СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали зазначеного досудового розслідування. Зважаючи на ризики, що мають місце, зокрема можливість переховуватись від органів досудового слідства з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності (п.1 ч.1. ст. 177 КПК України), знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1. ст. 177 КПК України); незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України) слідча просить суд застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб, без можливості внесення застави.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, що у ньому зазначені, адже дійсно існують ризики, що зазначені у клопотанні.

Підозрюваний заперечив проти обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту. Згідний на застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу - домашній арешт.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив застосувати більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.

07.05.2024 року до ЄРДР внесено відомості за № 0000332 від 07.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

08 травня 2024 року слідчою, за погодженням з прокурором, ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу враховуються приписи статті 177, та статті 194 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В ході розгляду справи обґрунтованість підозри не була спростована.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу враховуються положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практика Європейського суду з прав людини, а також загальна спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Ризики, що були доведені: можливість переховуватись від органів досудового слідства з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності (п.1 ч.1. ст. 177 КПК України), знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1. ст. 177 КПК України), незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України).

З часу оголошення підозри ОСОБА_4 , який усвідомлює реальність покарання за вчинений ним тяжкого злочину, санкція якого передбачає позбавлення волі строком до десяти років, може безперешкодно виїхати в інше місто, область, що суттєво вплине на строки та всебічність досудового розслідування. Таким чином, є підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

На даний час, проводиться початковий етап досудового розслідування, тому існують підстави вважати, що в даному кримінальному провадженні всі докази, в тому числі речові, ще не встановлені і, відповідно, не досліджені. Відтак, у разі застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній матиме реальну можливість вчинити дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей та документів, що мають важливе значення для досудового розслідування.

Підозрюваний, будучи обізнаний про коло осіб, кому відомо чи може бути відомо про обставини кримінального правопорушення, шляхом умовлянь, вчинення тиску та /або будь-яким іншим чином може вплинути на цих осіб з метою, серед іншого, зміни показань, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді, про обставини провадження.

ОСОБА_4 може у подальшому вчинити інше кримінальні правопорушення.

Встановлюючи обґрунтованість підозри слід виходити з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Відповідно до неодноразових рішень Європейського суду з Прав Людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86 від 26 червня 1991 року1 , зазначив, що «… національні судові органи … повинні зважити на всі обставини, що свідчать за і проти наявності справжнього суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, і врахувати це в рішеннях…».

З огляду на зміст наведеного рішення ЄСПЛ особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як винятковий запобіжний захід протягом певного часу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), заява № 14379/88 від 26 січня 1993 року, вказано: «… небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів… При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти…».

У контексті наведеного рішення ЄСПЛ врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст: вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дає можливість достатньою мірою спрогнозувати її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим, оскільки наявні специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до свободи особи.

Також, як свідчить практика ЄСПЛ, обвинувачення в зв`язку з вчиненням тяжкого злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення разом з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96 від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

При розгляді справи встановлено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України; не зможуть гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, своєчасного проведення слідчих дій та контролю за місцем перебування підозрюваного з підстав, що описані вище.

Отже, наявні підстави для задоволення клопотання.

Враховуючи положення статті 183 КПК України та з урахуванням застережень, що містяться в ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вважає за доцільне не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст.176, 177, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання - задоволити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали складає до 01 год. 34 хв. 07 липня 2024 року.

На ухвалу прокурором, підозрюваним та його захисником може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1