ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/70/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника -ОСОБА_7 ,

обвинуваченого -ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого та його захисника на вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, громадянин України, маючий середню освіту, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2019 року за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2019 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат.

Згідно вироку, 25 06 2018 року більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 в ході сварки зі своєю знайомою ОСОБА_9 , в присутності власника квартири ОСОБА_10 , що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи раптово виниклий умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, діючи умисно, наніс ножем один удар ОСОБА_9 в область лівого стегна, внаслідок чого заподіяв останній згідно висновку судово-медичної експертизи №10-12/1855-ДМ/18 від 06 08 2018 року наступні тілесні ушкодження: колото-різане поранення на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна у середній його третині, що супроводжується пошкодженням лівої стегнової артерії, з подальшим розвитком крововтрати, що стало причиною смерті ОСОБА_9 , колото-різане поранення лівого стегна носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (згідно п.п. 2.1.1.а, п.2.1.2. п.2.1.3.п., п. 4.8 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.). Між колото-різаним пораненням лівого стегна та смертю ОСОБА_9 мається причинний зв`язок.

В апеляційні сказі прокурором просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню - ч. 4 ст. 70 КК України та про постановлення нового вироку, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2019 року за сукупністю злочинів, призначити покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений, який не визнаючи своєї вини у вчиненому, просить про закриття кримінального провадження через відсутність доказів його причетності до вчиненого.

В обґрунтування вказує, що висновок суду першої інстанції щодо наявності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтується на припущеннях.

В апеляційній скарзі захисник скасувати вирок та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпанням можливості їх отримати.

Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та частково підтримав апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.

Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

П. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України встановлено, що в мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.

Так, при викладенні формулювання обвинувачення у вироку, яке суд визнав доведеним, допущені істотні порушення зазначених вимог закону.

Об`єктивна сторона вчиненого злочину, що викладена у вироку суду першої інстанції містить суперечності, які виключають можливість встановлення вини обвинуваченого у вчиненні конкретного кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_8 25.08.2018 року в ході сварки з ОСОБА_9 , яка відбувалася в квартирі ОСОБА_10 на АДРЕСА_3 , умисно з неприязні наніс потерпілій ножем один удар у ділянку лівого стегна, чим заподіяв тяжке тілесне ушкодження у виді колото-різаного поранення з пошкодженням лівої стегнової артерії та подальшим розвитком крововтрати, що спричинило її смерть.

Однак, даним роздруківки дзвінків, згідно з якими подія злочину відбулася 24 червня 2018 року, оскільки саме в цей день засуджений із потерпілою прийшли додому до свідка після 16:00, а близько 19:03 ОСОБА_10 уже телефонував ОСОБА_8 із запитанням, що йому робити з трупом; будь-яких інших дзвінків свідка засудженому не було.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що висновки районного суду є неоднозначними та свідчать про невірне встановлення дати вчинення кримінального правопорушення.

Аналогічних за змістом висновків дійшов і Верховний суд (т.6 а.с.126) вказівки якого відповідно до ч.2 ст.439 КПК України є обов`язковими.

Наведені обставини свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України є підставами для скасування вироку суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п. п. 1, 2, 13, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України верховенство права, законність, забезпечення права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам учасників розгляду про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді суду слід усунути вказані в даній ухвалі недоліки, повно та всебічно дослідити обставини справи, надані сторонами на їх підтвердження докази, та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Крім того, у зв`язку з необхідністю скасування вироку, яким обвинуваченому було продовжено запобіжний захід - тримання під вартою, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження цього запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 .

Вивченням матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, не перебуває на диспансерному обліку у нарколога та психіатра, раніше судимий, останній раз вироком Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2019 року за ч. 2 ст. 186 КК України, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання до 10 років позбавлення волі.

Оцінивши сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: надану досудовим розслідуванням інформацію щодо здобутих у кримінальному провадженні доказів, тяжкість покарання, визначеного санкціями статті обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.

Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, оскільки у суду відсутні дані про зміну обставин, щодо наявності ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано таких даних й стороною захисту.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 411, ч. 2 ст. 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційній скарги задовільнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід стосовноОСОБА_8 , 1977 року народження - тримання під вартою продовжити на 60 днів - до 15 червня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді