КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 15 квітня 2024 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року, відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ужгороді, громадянина України, народного депутата України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 110-2 КК України,

за участю: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого міжвідомчої слідчої групи - заступника начальника 4 віділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_11 , погоджене виконувачем обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_12 та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 днів, тобто до 11 травня 2024 року включно.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просили, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строк утримання під вартою ОСОБА_8 .

Вважають оскаржувану ухвалу незаконною, у зв`язку із порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

Захисник ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що підозра є необгрунтованною, оскільки публічні виступи, так само, як і підготовка та подання депутатських запитів і звернень, в будь-якому випадку, не можуть розглядатися як способи вчинення державної зради.

На думку захисника, висновки сторони обвинувачення з якими погодився слідчий суддя щодо віднесення публічних виступів ОСОБА_8 в засобах масової інформації України та РФ до діяння, що виразилось у наданні іноземній державі або її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України та завдало шкоди інформаційній безпеці є недоречними, оскільки вказані дії є формою реалізацією права на свободу слова та вираження поглядів, а відповідно законним способом здійснення депутатських повноважень.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги, що в жодному нормативно-правовому акті України не використовується та не розкривається термін «підривна діяльність», що унеможливлює його чітке розуміння під час кваліфікації дій особи, що підпадає під цю форму державної зради.

Згідно з висновками сторони обвинувачення, ОСОБА_8 виконував завдання та нібито допомагав представнику РФ ОСОБА_13 у проведені підривної діяльності. Проте жодним доказом не підтверджується, що окрім громадянства іншої держави, ОСОБА_13 має спеціальні повноваження та є представником ФСБ РФ, співробітником головного розвідувального управління ЗС РФ або представником іншої спецслужби РФ. Крім того, на момент подій, що інкримінуються ОСОБА_8 , не існувало будь-яких підозр стосовно того, що ОСОБА_13 вчиняв якісь дії проти основ національної безпеки України, а тому висновки суду про виконання ОСОБА_8 доручень ОСОБА_13 , що завдало шкоду державній та інформаційній безпеці не відповідають дійсності.

Тож, до моменту вчинення інкримінованих ОСОБА_8 дій, він повинен був мати умисел на вчинення державної зради, та мав узгодити з іншими учасниками групи плани протиправних дій. Однак, з матеріалів якими обґрунтовується повідомлення про підозру не вбачається домовленості підозрюваного з ОСОБА_13 на вчинення протиправних дій та спільного з ним умислу, що вказує на неповноту встановлення фактичних обставин, а також необгунтованість висновків обвинувачення про вчинення державної зради групою осіб.

Зауважує, що з представлених стороні захисту матеріалів не вбачається достатніх відомостей, які б встановлювали наявність в діях ОСОБА_8 такої обов`язкової суб`єктивної ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 110-2 КК України, як його мета.

Стверджує, що внесення коштів на рахунок воєнізованого підприємства «Охрана МВД России» здійснювалось ОСОБА_14 не з метою фінансового забезпечення насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади чи зміни меж території та державного кордону України, а з метою оплати послуг охорони та збереження цілісності нерухомого майна, про що неодноразово наголошує сторона обвинувачення в повідомленні про підозру.

Захисник ОСОБА_7 зазначає, що виступи ОСОБА_8 про які йдеться в повідомленні про підозру, не містили закликів проти України та антиконституційності.

Вважає, що докази про те, що станом на липень-вересень 2021 року ОСОБА_8 міг бути обізнаний у діяльності ОСОБА_13 , про яку зазначає сторона обвинувачення, відсутні. Натомість, ОСОБА_8 стверджує, що він не сприймав його агентом російських спецслужб, не надавав йому секретну інформацію, не розповідав про зміст розмов на погоджувальній раді фракцій Парламенту України, тощо.

Також сторона захисту зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в матеріалах клопотання доказів, що підтверджують наявність таких ризиків та виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою відсутні.

Крім того, зібрані у кримінальному провадженні докази перебувають під контролем сторони обвинувачення, у справі допитано усіх осіб, показання яких мають значення для кримінального провадження. Настання ризику незаконного впливу на іншого підозрюваного повністю виключається, через його перебування на території іншої держави, що підтверджується процесуальними рішеннями сторони обвинувачення про розшук ОСОБА_15 .

Звертає увагу на характеризуючі дані про особу підозрюваного, який є публічною особою, політиком, депутатом чотирьох останніх скликань Верховної Ради України повноваження якого не припинялись, раніше не судимого, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, має відзнаки та нагороди від різних органів державної влади України, одружений, на його утриманні та вихованні перебуває троє малолітніх дітей.

Вважає, щослідчим суддею не наведено достатніх та переконливих аргументів, а також не наведено жодного доказу, які б засвідчували неможливість застосування до ОСОБА_8 будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання ним, покладених процесуальних обов`язків або альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Серед іншого, захисники вважають, що під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою слідчим суддею не враховано, що досудове розслідування здійснюється з порушенням правил персональної підслідності, а клопотання про продовження запобіжного заходу подано та розглядалося судом з порушенням правил територіальної підсудності.

15 квітня 2024 року на елетронну адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в яких він зазначає, щодо необгрунтованності підозри та відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім того, захисник надіслав клопотання про розгляд апеляційних скарг у його відсутність, у зв`язку із перебуванням у відрядженні.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими міжвідомчої слідчої групи Головних слідчих управлінь Державного бюро розслідувань та Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 04 серпня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001288 , за підозрою у тому числі ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 110-2 КК України.

15 вересня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

08 лютого 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 110-2, а також про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

12 березня 2024 року старший міжвідомчої слідчої групи - заступника начальника 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_11 , за погодженням із виконувачем обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_12 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком на два місяці.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання органу досудового розслідування задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_8 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 110-2 КК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_8 із інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 110-2 КК України, є обґрунтованою.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що йому інкриміновано тяжкий та особливо тяжкий злочини, оскільки передбачають можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна, що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім цього, у кримінальному провадженні перевіряються на причетність скоєння кримінального правопорушення інші особи з числа громадян України таРФ, які можуть бути співучасниками підозрюваних, однак на теперішній час їх не встановлено, у зв`язку з чим вони мають можливість сприяти у переховуванні ОСОБА_8 з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що сам ОСОБА_8 має широкі знайомства, як на тимчасово окупованих територіях, РФ, який регулярно перетинав лінію розмежування та виїжджав за кордон,

Зазначений ризик підтверджується інформуванням ДПСУ від 21.09.2023, згідно якого ОСОБА_8 в квітні 2019 року через КПВВ «Чонгар» перетинав кордон із тимчасово окупованою територією АР Крим.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 через підконтрольні підприємства володіє нерухомим майном на тимчасово окупованій території України - Автономної Республіки Крим, де може переховуватись.

Окрім того, підозрюваний ОСОБА_8 є батьком трьох неповнолітніх дітей, що дає йому підстави для виїзду за кордон у період дії режиму воєнного стану.

Також, існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, який має істотне значення для становлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на теперішній час у кримінальному провадженні не проведений увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, по мають значення для досудового розслідування, не встановлено усі місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані як речові докази.

Разом з тим, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні отримано докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. З ст.110-2 КК України. Відтак, підозрюваний на даний час обізнаний про досліджувані факти нового інкримінованого йому злочину, а тому може вчинити дії спрямовані на приховання доказів.

Серед іншого ризик незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні обумовлений характером та обставинами вчинення кримінального правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний вчинив інкриміновані йому кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб. Оскільки підозрюваному вручено повідомлення про підозру та клопотання про застосування запобіжного заходу з доданими до нього матеріалами досудового розслідування, якими воно обґрунтовується, відповідно підозрюваний має можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які містять значиму інформацію, у тому числі щодо проведених слідчих та процесуальних дій відносно невстановлених до цього часу осіб - співучасників підозрюваного.

З урахуванням вказаної обставини підозрюваний, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з іншими невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, відомі органу досудового розслідування обставини щодо підготовки та вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на цих осіб. Крім цього, враховуючи важливість та доказового значення висновку експерта у цьому кримінальному провадженні, підозрюваний особисто чи через підпорядкованих йому осіб може піддатися до впливу на цих учасників процесу у цьому ж кримінальному провадженні з метою дискредитації їх висновку.

З огляду на викладене, доводи захисників в апеляційних скаргах на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в їх сукупності із вказаними обставинами, слідчий суддя врахував обставини, викладені у підозрі, кримінальне покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винним, його майновий стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначено у клопотанні слідчого.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Посилання захисників на характеризуючі дані про особу підозрюваного, який який є публічною особою, політиком, депутатом чотирьох останніх скликань Верховної Ради України повноваження якого не припинялись, раніше не судимого, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, має відзнаки та нагороди від різних органів державної влади України, одружений, на його утриманні та вихованні троє малолітніх дітей, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

Доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування здійснюється з порушенням правил підслідності, а клопотання про продовження запобіжного заходу подано та розглядалося судом з порушенням правил територіальної підсудності, як вважає апеляційний суд, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, зважаючи, зокрема, на наступне.

Так, постановою Генерального прокурора ОСОБА_16 про доручення проведення досудового розслідування від 07.08.2023, доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001288 від 04.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, слідчим Головного слідчого управлінням Державного бюро розслідувань (а.с. 77-78, т. 1).

Разом з цим, 14.09.2023 постановою керівника Головного слідчого управлінням Державного бюро розслідувань ОСОБА_17 , внесено зміни до складу слідчої групи у кримінальному провадженні №0001288 від 04.08.2023 року додатково включивши, серед інших, слідчих ГСУ Служби безпеки України (а.с. 48-54 т. 1).

Виходячи з аналізу норм КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а тому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило застосовується й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Як встановлено колегією суддів, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001288 від 04.08.2023 року, за підозрою, у тому числі ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 110-2 КК України, здійснюється Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань.

Крім цього, процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора. Так, зокрема повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_8 здійснив Генеральний прокурор України ОСОБА_16 .

Враховуючи те, що юридична адреса Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань - м. Київ, 01011, вул. Панаса Мирного, 28, а юридична адреса Офісу Генерального прокурора - м. Київ, вул. Різницька, 13- 15, які територіально знаходяться у Печерському районі м. Києва, тому клопотання слідчим подано в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Всі інші обставини, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлено згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, колегія суддів вважає - безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.

У судовому засідання апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_8 повідомив щодо порушення його прав щодо ненадання йому невідкладної медичної допомоги та утримання його в неналежних умовах, на застосування до нього тортур. Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

З метою захисту прав підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов`язання прокурора у кримінальному проваджені в порядкуст. 206 КПК України провести перевірку фактів викладених у виступі підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 199, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - без задоволення.

В порушення ст. 206 КПК України, з метою захисту прав підозрюваного ОСОБА_8 , провести перевірку фактів викладених у виступі підозрюваного ОСОБА_8 щодо порушення ненадання йому невідкладної медичної допомоги та утримання його в неналежних умовах.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/11230/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_21

Провадження 11сс/824/2746/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК