1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9708/23 1-кп/335/421/2024
22 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,
В провадженні суду на стадії судового слідства перебуває дане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів.
Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, прокурор посилався на наявність обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за обставин, визначених в обвинувальному акті, а також на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК). Окрім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК).
На переконання прокурора, на час розгляду клопотання вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати, просив його задовольнити.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк дії якого неодноразово продовжувався на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, терміном 60 днів, до 10.11.2023 включно.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2023 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 07 листопада 2023 року до 05 січня 2024 року включно.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2023 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 26 грудня 2023 року по 23 лютого 2024 року включно.
Так, строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 23.02.2024 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено.
Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Колегія суддів вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення вказаного питання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід.
Суд вважає, що наведені прокурором підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Так, попередніми ухвалами слідчих суддів була встановлена наявність існування ризику можливого переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, вплив на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню.
Суд погоджується з доводами прокурора про продовження існування зазначених ризиків виходячи з того, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна, що позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_6 , до останнього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання колегії суддів, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
На думку колегії суддів, цілком підтвердженим є ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, який ґрунтується на тому, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем Служби безпеки України, а тому використовуючи свої зв`язки в військовій сфері, в правоохоронних органах може намагатися впливати на свідків у кримінальному провадження, у тому числі завдяки умовлянням, підкупу тощо, щоб уникнути відповідальності за вчинене, до того ж він може вчиняти тиск на таких осіб, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Слушними є доводи сторони обвинувачення про наявність ризику перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином. Переконуючим, на думку суду, є можливість ОСОБА_6 вчинити активні дії щодо приховання майна, що підлягає конфіскації, у разі визнання його винним, використати наявні в нього особисті та ділові зв`язки щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.
Разом з цим, суд зауважує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Отже, оцінюючи тяжкість злочину, яке інкримінується обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, взяття під варту як запобіжний захід, може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.
Обвинувачений на час вирішення даного питання має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 судом, на даному етапі, не встановлено та стороною захисту не доведено.
Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
Суд наголошує увагу на тому, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати.
З врахуванням наведеного, тяжкості інкримінованого йому діяння, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , віку та стану його здоров`я, відсутності жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, колегія суддів вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставини, у тому числі визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199, 315 КПК України, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України,
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжити на 60 днів, з 22 лютого 2024 року по 21 квітня 2024 року включно, з утриманням обвинуваченого ОСОБА_6 в Держаній установі «Запорізький слідчий ізолятор».
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3