КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №373/448/22 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/463/2024 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Воскресінське Переяслав-Хмельницького району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу статей 88, 89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.4 ст. 296 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 263 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 296 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання період перебування під вартою внаслідок його затримання з 26.03.2022 року по 28.03.2022 року.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну свого місця проживання, роботи, навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.03.2022 року у справі №373/331/22.

Згідно вироку суду, після 17.06.2014 року (точного часу та дати досудовим розслідуванням та в суді не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вогнепальної нарізної зброї та боєприпасів до неї, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, взяв у своєї дружини ОСОБА_10 . карабін моделі «ОП СКС» серії НОМЕР_1 , калібру 7,62х39; три патрони з маркуванням «НМС 7,62х39»; три патрони з маркуванням «17х67», один патрон з маркуванням «Tulammo 7,62х39»; один патрон з маркуванням «270-Г», під приводом подальшої перереєстрації вогнепальної зброї на своє ім`я та оформлення поліції відповідного дозволу, оскільки у дружини ОСОБА_10 на той час закінчився строк дії дозволу на зберігання вказаної зброї та боєприпасів до неї, який вона раніше отримала на його прохання. Не оформивши дозвіл на придбання та зберігання відповідної вогнепальної нарізної зброї та не повідомивши про це дружину, ОСОБА_7 незаконно володів та зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 до моменту вилучення (26.03.2022) карабін моделі «ОП СКС» серії НОМЕР_1 , що є мисливською нарізною вогнепальною зброєю, калібру 7,62х39; три патрони з маркуванням «НМС 7,62х39»; три патрони з маркуванням «17х67», один патрон з маркуванням «Tulammo 7,62х39»; один патрон з маркуванням «270-Г», що належать до боєприпасів до вогнепальної зброї, виготовлені промисловим способом та є проміжними патронами калібру 7,62х39 мм.

Вищевказані протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання та зберігання бойових припасів та вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Крім того, 26.03.2022 року, близько 16:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території подвір`я домоволодіння, де він зареєстрований та проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, виражаючи явну зневагу до громадян та суспільства в цілому, під час дії воєнного стану, запровадженого на всій території України з 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, демонструючи неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві, інших моральних та соціальних цінностей, що супроводжувалось особливою зухвалістю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, взяв до рук мисливський карабін моделі «ОП СКС» серії НОМЕР_1 , калібру 7,62х39 мм. та здійснив два неприцільні постріли, чим грубо порушив громадський порядок, викликавши обґрунтовану тривогу, паніку та страх за своє життя у сусідів по вулиці, зокрема у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Вищевказані протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї.

Захисник обвинуваченого не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд у вироку інтерпретував показання обвинуваченого, поклавши їх в обґрунтування вироку, які він суду не надавав, оскільки на його думку, ОСОБА_7 в судовому засіданні категорично заперечував факт незаконного володіння вогнепальною зброєю. При цьому стороною обвинувачення показання обвинуваченого не спростовано, не порушено питання про допит працівника дозвільної системи ОСОБА_13 , не перевірено і не надано доказів на яких підставах карабін вогнепальної зброї був визнаний як втрачений.

Захисник вказує, що суд обґрунтував вирок показаннями обвинуваченого і свідків в ході слідчих експериментів під час досудового розслідування, хоча такі показання під час судового розгляду суду не надавалися та були спростовані. Так, на думку захисника, досліджений судом протокол слідчого експерименту від 30.03.2022 року з участю потерпілої ОСОБА_12 мав би бути оцінений як недопустимий доказ, оскільки остання не була попереджена про кримінальну відповідальність та процесуальна дія проведена з порушеннями ст. 240 КПК України, так як фактично було проведено допит потерпілої без відтворення обстановки і обставин події. Досліджений протокол слідчого експерименту від 04.04.2022 року з участю свідка ОСОБА_10 також мав би бути оцінений недопустимим доказом з огляду на положення ч. 2 ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України, оскільки свідка було повторно допитано в присутності двох понятих та працівників поліції. Досліджений протокол слідчого експерименту від 14.04.2022 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 також має ознаки недопустимості як доказу, оскільки не містить посилання на положення ч. 2 ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України, зазначений експеримент є допитом підозрюваного і не містить будь-яких дій, передбачених ст. 240 КПК України, а також даних повідомлення підозрюваному можливістю користуватися послугами захисника та іншими правами.

Крім того, сторона захисту вважає, що суд не надав будь-якої оцінки висновку експерта від 18.04.2022 року №СЕ-19/111-22/8919-ФХВР, за даними якого не виявлено на руках ОСОБА_7 слідів продуктів пострілу в межах чутливості використаних методів дослідження, що на переконання захисника, спростовує факт здійснення ОСОБА_7 пострілів 26.03.2022 року.

Захисник також посилається на те, що надав оцінку письмовим доказам не у нарадчій кімнаті, які подавалися суду стороною захисту, та відмовив у їх прийнятті в порушення вимог статей 22, 89 КПК України, незважаючи на те, що вони були відкриті сторонам у провадженні в порядку ст. 290 КПК України, зокрема, не приєднав до матеріалів провадження рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.03.2023 року щодо спору між обвинуваченим і потерпілими.

Посилається на судову практику Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини та правові висновки Верховного Суду, зазначених у постановах від 02.02.2021 року (справа № 725/4315/17), 12.06.2018 року (справа № 725/4315/17), 04.07.2018 року (справа № 688/788/15-к), 20.02.2020 року (справа № 360/2303/17), 23.06.2020 року (справа № 159/3738/16-к), 22.04.2021 року (справа № 732/760/19), 22.04.2021 року (справа № 202/1310/16-к), 06.07.2022 року (справа № 405/3551/18).

Отже, захисник вважає, що суд надав неправильну правову оцінку встановленим за результатами судового розгляду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 263, ч.4 ст.296 КК України. Зазначає, що вогнепальна зброя та боєприпаси відповідно до встановлених обставин належали на праві власності дружині обвинуваченого ОСОБА_10 , а не ОСОБА_7 , та які знаходилися в будинку, де проживав обвинувачений, не у зв`язку з незаконним придбанням, також тривалість зберігання законно придбаної зброї без передбаченого законом дозволу не утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 КК України та є складом адміністративного правопорушення. Крім того, суд не навів мотивів, в чому саме полягала особлива зухвалість вчиненого кримінального правопорушення. Суд визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за відсутності належних і допустимих доказів.

У зв`язку з наведеним, захисник просить повторно допитати обвинуваченого та дослідити письмові докази, зокрема: протокол слідчого експерименту від 30.03.2022 року з потерпілою ОСОБА_12 , протокол слідчого експерименту від 04.04.2022 року з участю свідка ОСОБА_10 , протокол слідчого експерименту від 14.04.2022 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 та висновку експерта від 18.04.2022 року №СЕ-19/111-22/8919-ФХВР.

Прокурор в кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, та кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Зарахувати обвинуваченому в строк відбування покарання період перебування під вартою з 26.03.2022 року по 28.03.2022 року в порядку ст. 72 КК України. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд не врахував в повному обсязі, що обвинувачений вину не визнав, постійно змінював показання, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на його утриманні неповнолітні або непрацездатні особи не перебувають. Обтяжуюча покарання обставина - вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пом`якшуючі покарання обставини відсутні. На думку прокурора, призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки є занадто м`яким з урахуванням обтяжуючої покарання обставини, а прийняте рішення про застосування положень ст. 75 КК України є необґрунтованим і невмотивованим, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчинених ним кримінальних правопорушень, при цьому ОСОБА_7 щиро не розкаявся та не попросив вибачення у потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно із ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Захисник в апеляційній скарзі зазначив клопотання про дослідження письмових доказів та просить допитати обвинуваченого. Положення ч. 3 ст. 404 КПК України визначають умови за яких суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та може дослідити докази. Проте таких підстав захисником не наведено. Дане клопотання адвоката обумовлене незгодою сторони захисту з оцінкою, наданою доказам судом першої інстанції, та прийнятим судовим рішенням, що, у розумінні положень ч. 3 ст. 404 КПК України, само по собі не є підставою для повторного дослідження обставин провадження і наявних у провадженні доказів при апеляційному розгляді. Крім того, обвинувачений судом першої інстанції був допитаний. Надання, на думку захисника, обвинуваченим інших показань та невизнання недопустимими доказами судом слідчих експериментів і висновку експерта не є безумовними підставами для повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, журналу судового засідання від 12.04.2023 року, судом першої інстанції було досліджено протокол слідчого експерименту від 30.03.2022 року з потерпілою ОСОБА_12 , протокол слідчого експерименту від 04.04.2022 року з участю свідка ОСОБА_10 , протокол слідчого експерименту від 14.04.2022 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 (т.1 а.п.183).

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального провадження. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій. Зазначена правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 26.05.2022 року (справа № 753/16804/17).

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення клопотання про повторне дослідження доказів, оскільки в апеляційній скарзі не наведено аргументів того, що докази досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Судом першої інстанції допитано обвинуваченого, який заперечив вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та вказав, що на слідчому експерименті надавав пояснення під диктовку слідчого та вважав, що з боку потерпілих був наклеп на нього. Суд першої інстанції критично оцінив показання обвинуваченого, оскільки вони суперечать його ж показанням, наданими в ході слідчого експерименту 14.04.2022 року. При цьому суд зазначив, що ОСОБА_7 під час проведення вказаної слідчої дії повідомив, що 26.03.2022 року в обідню пору доби побачив безпритульну собаку біля воріт свого двору. У дворі часто гуляє маленька онука і він вирішив прогнати ту собаку. Для цього зайшов у хату, піднявся на другий поверх, взяв з сейфу свій карабін марки ОП СКС, вийшов з будинку та стоячи біля ганку вистрелив у повітря. Потім повернувся в будинок, карабін поклав на диван в кімнаті веранди, а сам сів за стіл у кухні. Також повідомив, що і раніше, задовго до цієї події стріляв з карабіну, відлякуючи собак. Карабіном володіє лише він, але знає, що зброя не зареєстрована, дозвіл закінчився ще у 2014 році. Оскільки, у нього виникли складнощі з перереєстрації зброї на себе, він залишив зброю і зберігав її дома без оформлення відповідного дозволу.

Колегія суддів погоджується з такою оцінкою судом показань обвинуваченого. Із протоколу слідчого експерименту 14.04.2022 року слідує, що обвинувачений не заперечував своїх дій щодо використання вогнепальної зброї 26.03.2022 року, а при ознайомленні з протоколом від учасників слідчого експерименту, в тому числі від ОСОБА_7 , зауваження та доповнення не надходили (т.1, а.п.170-173).

Крім того, суд зазначив мотиви про те, що на змивах з пальців рук обвинуваченого, як стверджує захисник, експертом не було виявлено слідів пороху, може залежати від різних факторів та не виключає факту стрільби ОСОБА_7 з карабіну «ОП СКС» серії НОМЕР_1 , а отже не породжує у суду обґрунтованого сумніву, щодо його винуватості, з чим погоджується й колегія суддів.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду провадження надано копію висновку експерта від 18.04.2022 року №СЕ-19/111-22/8919-ФХВР, який долучено до матеріалів кримінального провадження, за даними якого не виявлено на руках ОСОБА_7 слідів продуктів пострілу в межах чутливості використаних методів дослідження. Однак, апеляційний суд вважає неспроможними доводи захисника на спростування факту здійснення ОСОБА_7 пострілів 26.03.2022 року з огляду на цей висновок експерта, оскільки матеріалами кримінального провадження не встановлено жодних обставин, які б підтверджували здійснення такого пострілу іншою особою та про такі обставини не вказує сторона захисту.

Крім того, місцевий суд на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні протиправних дій 26.03.2022 року врахував показання потерпілих, свідків та письмові докази.

Так, потерпілий ОСОБА_11 , склавши присягу, в судовому засіданні підтвердив, що 26.03.2022 року він разом з дружиною ОСОБА_12 були вдома по АДРЕСА_2 . Також у той час, у зв`язку з воєнними діями, що відбувались неподалік м. Києва до них з дружиною за для власної безпеки приїхали свати ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які проживають у м. Бориспіль, де у зв`язку з наближенням лінії фронту постійно було чути постріли та вибухи. На той час були часті повітряні тривоги, ходили чутки про ворожі ДРГ у їхній місцевості. За добу вони з дружиною та сватами по 4-6 разів спускалися до погребу, як укриття, а коли були в хаті чи на вулиці, то прислухалися до будь-якого гуркоту, їх лякав навіть стукіт сусідських воріт. Загалом усі дотримувалися тиші. Значна частина мешканців сусідніх будинків виїхали у більш безпечну місцевість. ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_10 є сусідами та проживають поряд, по АДРЕСА_1 . З ними відносини до цих подій були мирні, майже добросусідські. У той складний та тривожний родичі гуртувались і до обвинуваченого також приїхали дочка із зятем та маленькою дитиною. 26.03.2022 року, приблизно о 16:30, перебуваючи у веранді- кухні своєї хати, він (потерпілий ОСОБА_11 ) приготував собаці їжу, а дружина понесла її на вулицю до вольєру, що у дворі. За 5- 7 хв. він почув ніби вибух, слідом другий, загавкала його собака і він з страхом вийшов на ганок та побачив як його дружина ОСОБА_12 , пригнувшись, ледве не навколішки, поспіхом рачкувала від вольєра до вхідних дверей. У цей момент з подвір`я обвинуваченого ОСОБА_7 на вулицю вибігла його дочка та зять з дитиною. Він почув жіночий крик про допомогу, на кшталт: «викликайте поліцію, бо батько стріляє». З будинку обвинуваченого вибігла його дружина ОСОБА_10 та закрила хвіртку свого двору, миттю повернувшись до хати. Він ( свідок ) зателефонував на лінію «102» та повідомив про подію. Потерплий ОСОБА_11 також показав, що як йому відомо у дворі ОСОБА_7 працівники поліції знайшли одну гільзу, а з будинку вилучили гвинтівку. З цієї зброї ОСОБА_7 і раніше інколи стріляв то по голубам, то у повітря в бік приблудної собаки, який міг забігти до проїзду («карману») попереду його двору. Але то було у мирний час і сприймалось по іншому, хоч і тоді дружина ОСОБА_12 одного разу робила зауваження ОСОБА_7 , що не сподобалось останньому. Цього разу, ніяких приблудних собак він (потерпілий) не бачив, а бачив наляканих дочку та маленьку онуку ОСОБА_7 . В умовах воєнного часу дії обвинуваченого, на думку потерпілого, буди особливо зухвалими по відношенню до оточуючих, оскільки він та інші мешканці і без того лякались будь-яких гучних звуків, а тим більше пострілів. Особисто йому ( ОСОБА_11 ) від страху здалося, що то були вибухи, від чого він пережив, хоч і короткочасне, але сильне душевне хвилювання та страх за своє життя та життя своїх близьких.

Потерпіла ОСОБА_12 , склавши присягу, підтвердила, що 26.03.2022 року, приблизно 16:30 год. вона вийшла з хати та понесла собаці їсти. Їй було видно, що у цей момент на сусідньому подвір`ї, де проживає ОСОБА_7 з дружиною, метушились з речами дочка обвинуваченого, зять і дитина. Вже за кілька хвилин, як вона зайшла у вольєр до собаки та нагнулась з мискою їжі, вона почула гучний постріл, один, а слідом другий. Одразу промайнула думка, що та стрільба якось пов`язана з воєнним станом, а тому вона дуже злякалась, закричала та у зігнутому стані з опором на руки направилась до веранди свого будинку та майже одразу почула крик дочки ОСОБА_7 з проханням викликати поліцію, бо батько п`яний стріляє по них. Вона у стресі фактично залізла у хату та одразу кинулась до своїх пігулок. Трохи заспокоївшись вийшла до працівників поліції, які за кілька хвилин приїхали на виклик. Дочка та зять обвинуваченого ще до приїзду поліції погрузили речі до автомобіля «таксі» та поїхали з місця події. Потерпіла ОСОБА_12 також заявила, що ті події не минулись для неї безслідно. Отримавши страшний переляк, вона тривалий час потерпає від гіпертонії, у неї трусяться руки, а тому вона вважає себе потерпілою від хуліганських дій п`яного сусіда ОСОБА_7 . До цих подій відносини з сусідом ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_10 протягом майже тридцяти років були добрі та в основному мирні, а тепер стали неприязні. Приблизно за рік до події ОСОБА_7 застрелив з гвинтівки собаку, що обурило її і вона зробила йому зауваження.

Свідок ОСОБА_15 показав, що у зв`язку з бойовими діями 09.03.2022 року він разом зі своєю дружиною ОСОБА_16 приїхали з м. Бориспіль у гості до сватів, які проживають у АДРЕСА_2 . 26.03.2022 року після 16:00 год він перебував у хаті та слухав новини, як раптом пролунало два постріли зі сторони сусідів, один з яких був точно з двору, а інший нібито біля сусідських воріт зі сторони заїзду. Він виглянув у вікно і побачив молоду пару з дитиною, які поспіхом направлялись від сусідського двору по проїзду у напрямку вулиці. Як він вже вийшов з хати то на порозі стояв сват ОСОБА_11 , неподалік у дворі були налякані та розгублені жінки ОСОБА_12 та ОСОБА_17 . Він (свідок) є військовим пенсіонером, а тому на відміну від інших зберігав спокій. За кілька хвилин приїхала поліція.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що 26.03.2022 року, приблизно о 16:30 год вона була у дворі своїх сватів по АДРЕСА_2 , переглядала новини з фронту у своєму телефоні. ОСОБА_12 теж вийшла на подвір`я з їжею для собаки. У дворі сусідів по АДРЕСА_1 було чути якийсь шум та хлопки, але вона (свідок) має надто поганий слух, тому не чула і не розібрала що саме відбувається у сусідському дворі, хоча один хлопок позаду зі сторони сусідської хати чути було добре. Після того вона знову почула сильний хлопок як постріл, що її дуже налякало. В той момент вона побачила, що від сусідського двору біжить пара з дитиною, молода жінка кричала, щоб викликали поліцію. Вона ( ОСОБА_16 ) зі страху забігла у веранду а за нею і сваха ОСОБА_12 , яка також вся тремтіла від переляку. Сваха потім вийшла з хати та взялась телефонувати до поліції, а вона її відмовляла, так як сильно злякалась і не хотіла загострення ситуації, адже все відбувалось зовсім поряд.

При цьому, на думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано навів мотиви на спростування твердження сторони захисту, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ніби то звели на ОСОБА_7 наклеп по причині неприязних відносин з ним, які склались після встановлення обвинуваченим огорожі (воріт) перед проїздом до свого двору, що створювало незручності сусіду ОСОБА_11 , які визнав неспроможними, оскільки потерпілий ОСОБА_11 є адвокатом і може використати правові способи захисту своїх цивільних прав, враховуючи, що притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності ніяким чином не вирішує питання користування проїздом. Крім того, якби наклеп мав місце, то обвинувачений повідомив би про це правоохоронні органи відразу, а не змінював свої показання в суді.

Крім того, висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, також підтверджуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема: - даними рапорту старшого інспектора чергової частини сектору моніторингу ВП №1 Бориспільського, з якого слідує, що 26.03.2022 року о 16:49 год. зі служби «102» надійшло повідомлення про здійснення сусідом ОСОБА_7 двох пострілів в районі АДРЕСА_1 , звідки вибігали його дочка та онука. На відпрацювання повідомлення на місце події 26.03.2022 року о 16:52 год. прибула група реагування патрульної поліції (а.с.83); - письмовими заявами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про притягнення до кримінальної відповідальності їхнього сусіда ОСОБА_7 за те, що останній 26.03.2022 року, близько 16:25 год. грубо порушив громадський порядок тим, що в умовах воєнного стану здійснив декілька хаотичних пострілів з вогнепальної зброї, тим самим проявив особливу зухвалість та явну неповагу до суспільства (а.с.84,85); - даними протоколу невідкладного обшуку від 26.03.2022 року, яким зафіксовано на відеозаписі, що 26.03.2022 року у період часу з 19:09 год. по 20:45 год. в присутності понятих на території належного ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . домоволодіння по АДРЕСА_1 , на бетонному покритті біля ганку житлового будинку слідчим було знайдено металеву гільзу зі стріляною капсулою з маркуванням на капсулі «7,62х39 «Tulammo". У приміщенні будинку, куди слідчі зайшли з дозволу хазяйки ОСОБА_10 , у кімнаті веранди на дивані виявлено три набої з маркуванням «7,62х39 НМС», три набої з маркуванням «17х67», один набій з маркуванням «7,62х39 «Tulammo", один набій з маркуванням «270Г», ствол з цівом (елемент) до мисливської гладко ствольної рушниці з номером НОМЕР_4, пристрій для стрільби схожий на нарізний карабін у зібраному стані з маркуванням «НОМЕР_5», патронаж з набоями до мисливської гладко ствольної рушниці 12 калібру у кількості 16 шт. Також у кухні будинку був виявлений ОСОБА_7 з явними ознаками сильного алкогольного сп`яніння, якому повідомлено про затримання. Відшукані під час обшуку речі були упаковані у спеціальні пакети та вилучені з місця події (а.с.86-91.96);- протоколом затримання 26.03.2022 року о 19:30 год. ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України (а.с.137-140); - даними протоколу освідування особи щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, наданого черговим лікарем КНП «Переяславська БЛІЛ», згідно з яким ОСОБА_7 станом на 21:20 год. 26.03.2022 року, перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.149-151); - даними протоколу слідчого експерименту, проведеного 30.03.2022 року та відеозапису до нього, з участю потерпілої ОСОБА_12 (а.с.132-136); - протоколу слідчого експерименту від 04.04.2022 року з участю свідка ОСОБА_10 (а.с. 165-168); - даними протоколу слідчого експерименту від 14.04.2022 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 (а.с. 170-174); - даними висновку судової балістичної експертизи № СЕ-19/111-22/8913-БЛ від 28.03.2022 року (а.с.103-108); - даними висновку судової балістичної експертизи № СЕ-19/111-22/8914-БЛ від 28.03.2022 року, згідно якого наданий на дослідження карабін належить до мисливської нарізної вогнепальної зброї - є самозарядним карабіном моделі «ОП СКС» серія НОМЕР_1 , калібру 7,62х39 мм, що виготовлений промисловим способом та придатний до стрільби (а.с.111-115).

Отже, проаналізувавши показання обвинуваченого, потерпілих, свідків та письмові докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ці докази поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України.

Апеляційний суд відмічає, що встановлені судом першої інстанції обставини узгоджуються з фактичними обставинами кримінальних правопорушень, викладеними в обвинувальному акті органу досудового розслідування. Судом досліджено зібрані органом досудового розслідування докази, які отримали обґрунтовану оцінку за критеріями їх належності та допустимості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення показання обвинуваченого не спростовано та кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 .

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 КПК метою слідчого експерименту є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.09.2020 року (справа № 740/3597/17) дійшла висновку, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Як вбачається з наявних в матеріалах кримінального провадження протоколів слідчих експериментів від 30.03.2022 року з участю потерпілої ОСОБА_12 , від 04.04.2022 року з участю свідка ОСОБА_10 та від 14.04.2022 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 , процесуальні дії проведено з дотриманням вимог ст. 240 КПК України та містять ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події.

Відповідно до ч.1 ст. 67 КПК України за завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, свідок несе кримінальну відповідальність.

Посилання захисника на те, що потерпіла ОСОБА_12 не була попереджена про кримінальну відповідальність під час слідчого експерименту не є спроможними з огляду на те, що їй було роз`яснено її права і обов`язки згідно з положеннями статей 65,66,67 КПК України, на підтвердження чого у протоколі міститься її підпис (т.1 а.п.132).

Посилання захисника на те, що в ході зазначених слідчих експериментів фактично було проведено допит потерпілої, свідка та підозрюваного не узгоджуються з протоколами слідчих дій, які проведено за участю понятих, з використанням відеозйомок, та містять посилання на виконання положень статей 104, 223, 240 КПК України (т.1,а.п.132,165,171).

При цьому свідку ОСОБА_10 та підозрюваному ОСОБА_7 також було роз`яснено їхні права і обов`язки, передбачені статтями 66,67 КПК України та ч.3,4,5,6,7 ст.42 КПК України Будь-які зауваження та доповнення учасниками слідчих експериментів не було заявлено.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника, що вказані протоколи слідчих дій необхідно визнати недопустимими доказами.

При цьому, на переконання колегії суддів, місцевим судом надано вірну кримінально - правову оцінку діям обвинуваченого, а саме в частині кваліфікації за ч.1 ст. 263, ч.4 ст.296 КК України.

Безпосереднім об`єктом охорони, за ст. 296 КК, є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства. На переконання колегії суддів в даному конкретному випадку наявні складові кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки ОСОБА_7 26.03.2022, близько 16:30 год., нехтуючи, встановленими у суспільстві правилами та нормами поведінки щодо використання вогнепальної зброї, усвідомлюючи підвищений страх та тривогу громадян за своє життя, у зв`язку з тим, що на території Київської області у сусідньому районом відбувались активні бойові дії, пов`язані з військовою агресією РФ, перебуваючи в громадському місці приватного сектору житлової забудови, а саме: на подвір`ї свого будинку, здійснив два неприцільні постріли у повітря з мисливського нарізного карабіну, який зберігав у себе вдома без передбаченого законом дозволу, продемонструвавши тим самим свою зверхність по відношенню до оточуючих, особливу зухвалість та неповагу до існуючих правил та норм поведінки у суспільстві, чим грубо порушив громадський порядок, при тому, що необхідності та будь-якого суттєвого приводу, для стрільби в обвинуваченого не було.

Таким чином, суд першої інстанції кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України дійшов обґрунтованого висновку, що його дії, пов`язані з використанням вогнепальної зброї є наслідком грубого порушення громадського порядку, були демонстративні, без особливого приводу та супроводжувались особливою зухвалістю з використанням незареєстрованої та не облікованої вогнепальної зброї шляхом пострілів у громадському місці, у той час, коли оточуючі перебували в страху за своє життя по причині активних бойових дій в сусідньому районі, і могли неправильно оцінити обставини та обстановку події, розцінивши постріли як реальну небезпеку своєму життю та здоров`ю.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду в цій частині відповідають обстановці та обставинам події, які встановлені на підставі належних та допустимих доказів у їх сукупності, а доводи захисника про не наведення мотивів у вироку, в чому саме полягала особлива зухвалість вчиненого кримінального правопорушення є безпідставними.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження сторони захисту, що вогнепальна зброя та боєприпаси відповідно до встановлених обставин належали на праві власності дружині обвинуваченого ОСОБА_10 , а не ОСОБА_7 , і знаходилися за місцем проживання обвинуваченого не у зв`язку з незаконним придбанням; що тривалість зберігання законно придбаної зброї без передбаченого законом дозволу не утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 КК України і є складом адміністративного правопорушення.

При цьому колегія суддів вважає обґрунтованими мотиви суду першої інстанції в частині не погодження з позицією сторони захисту, що дії ОСОБА_7 щодо зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу підпадають кваліфікації за ст. 192 КУпАП, оскільки у цьому провадженні дії ОСОБА_7 проявились не в порушенні ним строків реєстрації (перереєстрації) вогнепальної зброї або правил взяття відповідної зброї на облік, що передбачено диспозицією ст. 192 КУпАП, а в придбанні та в усвідомленому тривалому зберіганні (понад сім років) вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Крім того, в судовому засіданні місцевим судом оглянуто та ідентифіковано усі предмети (зброя типу карабін, боєприпаси та їх елементи), які були вилучені під час обшуку 26.03.2022 року з домоволодіння по АДРЕСА_1 , які постановою слідчого від 27.03.2022 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000090 та передано на зберігання до кімнати речових доказів ВП №1 Бориспільського РУП (т.1. а.с.93-95).

Апеляційний суд погоджується також з тим, що суд першої інстанції слушно врахував дані повідомлення старшого інспектора сектору контролю за обігом зброї Бориспільського РУП та копій реєстраційних карток на зброю, наданих на запит слідчого, відповідно яким карабін «ОП СКС», серія НОМЕР_1 , калібру 7,62 був зареєстрованим за ОСОБА_7 на підставі дозволу НОМЕР_3 зі строком дії з 09.08.2000 року до 09.08.2003 року. В подальшому вказаний карабін був перереєстрований (дарування) та перебував у власності ОСОБА_10 на підставі дозволу НОМЕР_6 зі строком дії з 17.06.2011 року до 17.06.2014 року. На теперішній час, згідно відомостей Інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи Національної поліції України карабін «ОП СКС», серія НОМЕР_1 , калібру 7,62 мм значиться втраченим, 19.12.2018 року його знято з реєстраційного обліку (а.с.142-147). Також за даними реєстраційних карток на зброю у період з 22.12.1992 року по 20.05.2008 року ОСОБА_7 був власником гладкоствольної рушниці ИЖ-58, калібру 12 мм, а в період з 19.07.1994 року по 20.05.2008 року він був власником гладкоствольної рушниці ИЖ-27 ЕМ ІС , калібру 12 мм .

Крім того, механізм отримання дозволу на зброю регулюється наказом МВС України №622 від 21.08.1998 та наказом МВС №379-дск від 13.06.2000. У березні 2022 року на період воєнного стану МВС України спростило процедуру надання дозволу на придбання, зберігання та носіння мисливської вогнепальної зброї та боєприпасів до неї, видавши наказ №170 від 01.03.2022 року.

На переконання апеляційного суду, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини безспірно свідчать про те, що ОСОБА_7 , по закінченню строку дозволу на зброю у його дружини ОСОБА_10 , а саме: після 17.06.2014 року взяв від неї у своє особисте володіння мисливську нарізну зброю типу «карабін» моделі «ОП СКС» серії НОМЕР_1 , калібру 7,62х39 мм та вісім боєприпасів до неї. При цьому, не переоформив та не зареєстрував на себе вищевказану зброю, дозвіл на її зберігання не отримав, про що дружину не повідомив, а отже умисно незаконно придбав від неї та тривалий час зберігав вогнепальну зброю за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення 26.03.2022 року.

З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, в діях ОСОБА_7 наявні ознаки складу інкримінованих злочинів, а тому підстав для скасування вироку суду в цій частині колегія суддів не вбачає.

Щодо посилання у скарзі захисника на те, що у провадженні не було порушено питання про допит працівника дозвільної системи ОСОБА_13 та не перевірено і не надано доказів на яких підставах карабін вогнепальної зброї був визнаний як втрачений, суд надав оцінку письмовим доказам не у нарадчій кімнаті, які подавалися суду стороною захисту, та не приєднав до матеріалів провадження рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.03.2023 року, то на переконання апеляційного суду, такі доводи є необґрунтованими з огляду на те, що у скарзі не наведено переконливих аргументів того, яким чином вказані порушення істотно вплинули або могли вплинути на законність та обґрунтованість постановленого у провадженні вироку суду.

Вимоги у скарзі прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів підлягають частковому задоволенню, з огляду на такі підстави.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вид покарання - позбавлення волі, призначеного обвинуваченому судом першої інстанції прокурором не оспорюється. Однак, прокурор у апеляційній скарзі не погоджується з розміром призначеного обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та просить призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 263 КК України 6 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 296 КК України 7 років позбавлення волі. Апеляційний суд не погоджується з такими вимогами прокурора з огляду на такі підстави.

Так, обираючи обвинуваченому розмір покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпечностівчинених кримінальних правопорушень та зазначив у вироку, щохуліганські дії ОСОБА_7 мали короткочасний характер та однотипну дію - два постріли поспіль. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 матеріальних та моральних претензій винному не висували, характеризують ОСОБА_7 , як такого, що інколи буває конфліктним та може порушувати громадський порядок виключно під дією алкоголю. Загалом у тверезому стані ОСОБА_7 характеризується як добропорядна людина, яка поводиться в суспільстві згідно загальноприйнятих норм поведінки. Також інспектором органу пробації при складанні досудової доповіді констатовано та взято до уваги факт неодноразового притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, без детального аналізу та неврахування строків давності. Суд зазначив також, що обвинувачений був засуджений, в тому числі за вчинення злочину у сфері безпеки дорожнього руху, однак, строки давності щодо тих судимостей минули, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку військовозобов`язаних.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, дають підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст. 263, ч.4 ст.296 КК України.

Разом з тим, на переконання сторони обвинувачення судом першої інстанції безпідставно звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком. Апеляційний суд, враховуючи дані, що характеризують обвинуваченого, вважає доводи прокурора вмотивованими.

Зокрема суд першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, врахував відсутність в обвинуваченого судимостей, які б не були погашені, його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду кримінального провадження, дотримання правил та обов`язків домашнього арешту на досудовому розслідуванні, а також те, що ОСОБА_7 досяг пенсійного віку, одружений, має тісні родинні зв`язки з дітьми та онуками, за місцем свого проживання не має негативної характеристики та не сприймається таким, якого б потерпілі та інші сусіди потенційно остерігалися, та дійшов висновку про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Суд зазначив, що ОСОБА_7 не становить значну суспільну небезпеку, його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та з тим, що невизнання обвинуваченим своєї вини не може бути враховано при визначенні міри покарання.

При цьому колегія суддів враховує, що під час судового розгляду провадження не підтвердилися обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та встановлена обставина, яка обтяжує покарання - вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, що не заперечується обвинуваченим.

Крім того, апеляційний суд враховує, що один із вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачений ч.4 ст.296 КК України відповідно до ст.12 КК України належить до тяжкого злочину.

Разом з тим, як обґрунтовано вказує прокурор судом в достатньому обсязі не враховано того, що обвинувачений вину не визнав, постійно змінював показання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, будучи особою працездатного віку, обвинувачений не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, на його утриманні неповнолітні або непрацездатні особи не перебувають, при цьому ОСОБА_7 щиро не розкаявся та не попросив вибачення у потерпілих. Обтяжуюча покарання обставина - вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пом`якшуючі покарання обставини відсутні, а тому прийняте рішення про застосування положень ст. 75 КК України є необґрунтованим і невмотивованим, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчинених ним кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд вважає, що з огляду на обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, матеріали справи не містять обґрунтованих даних, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття реальної міри покарання за наведених обставин, у зв`язку із чим застосування статей 75,76 КК України судом є невмотивованим та безпідставним в даному випадку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.405,407, п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст. 413, ст. 420 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 296 КК України, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання під час звернення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4