Справа № 129/3284/22
Провадження по справі № 1-кп/129/213/2024
У Х В А Л А

22.02.2024 року Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

її захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Гайсині кримінальне провадження № 0000950 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365 КК України,

Встановив:

13.12.2022 р. до Гайсинського районного суду надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт від 05.12.2022 р. в кримінальному провадженні № 0000950 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 підтримав письмово заявлене ним та підтримане обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисниками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та заперечене прокурором клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Представник потерпілої особи Гайсинської міської ради Вінницької області в підготовче судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглядати в його відсутність, не заперечував проти клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

В клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору зазначено, що в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України виклад обставин кримінальних правопорушень в обвинувальному акті не відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства.

Так, згідно з обвинувальним актом обвинувачення пред`явлено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та вказано, що ОСОБА_4 є організатором організованої групи, а ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є виконавцями вчинених організованою групою кримінальних правопорушень.

В той же час в обвинувальному акті зазначені інші учасники організованої групи, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - як виконавці кримінального правопорушення, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - як пособники кримінального правопорушення.

Отже, з формулювання обвинувачення вбачається, що крім обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було надано оцінку законності дій і інших осіб із зазначенням їх П.І.П., посад, зв`язків, функцій учасників групи в складі організованої групи ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) як співучасників скоєння інкримінованих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, однак процесуальний статус цих осіб ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) у цьому кримінальному провадженні не вказаний, обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні вони не являються, а тому той факт, що формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 містить в собі ще й обвинувачення щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 як порушує право останніх на захист та позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду, так і порушує права ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо їх в достатній мірі поінформованості про об`єм та характер висунутого проти них обвинувачення та можливості захищатися від цього обвинувачення в суді у передбачений законом процесуальний спосіб.

Таким чином, посилання в обвинувальному акті на дії інших співучасників в наведений вище спосіб суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведення вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.1, 2, 10, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України), а здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту суперечить завданням кримінального провадження, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Крім того, виходячи зі змісту обвинувального акта майнову шкоду заподіяно Державному підприємству «Гайсинське лісове господарство», засновником якого є держава і яке згідно зі ст.1 свого Статуту засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства, однак в обвинувальному акті потерпілою від кримінальних правопорушень особою зазначено Гайсинську міську раду Вінницької області, яка є органом місцевого самоврядування із комунальною формою власності та не є власником, засновником, органом управління Державного підприємства «Гайсинське лісове господарство», а тому не може бути потерпілою особою в цьому кримінальному провадженні в розумінні ст.55 КПК України.

В свою чергу не зазначення в обвинувальному акті Державного підприємства «Гайсинське лісове господарство» як потерпілої особи порушує передбачені ст.56 КПК України права останнього.

З урахуванням позицій учасників справи, змісту обвинувального акту та вимог закону суд визнає за необхідне повернути його прокурору з таких міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких поряд з іншими, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; публічність; диспозитивність; розумність строків.

За ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину.

Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

За п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу скоєння та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ) від 25.07.2000 р. у справі «Матоцціа проти Італії» обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «в» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція). Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

За рішенням ЄСПЛ від 09.10.2008 р. у справі «Абрамян проти Росії» деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про факти та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Положення п.п.а п.3 ст.6 Ковенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Встановлено, що згідно з обвинувальним актом обвинувачення пред`явлено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та вказано, що ОСОБА_4 є організатором організованої групи, а ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є виконавцями вчинених організованою групою кримінальних правопорушень. В той же час в обвинувальному акті зазначені інші учасники організованої групи, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - як виконавці кримінального правопорушення, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - як пособники кримінального правопорушення. Отже, з формулювання обвинувачення вбачається, що крім обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було надано оцінку законності дій і інших осіб із зазначенням їх П.І.П., посад, зв`язків, функцій учасників групи в складі організованої групи ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) як співучасників скоєння інкримінованих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, однак процесуальний статус цих осіб ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) у цьому кримінальному провадженні не вказаний, обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні вони не являються, а тому той факт, що формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 містить в собі ще й обвинувачення щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 як порушує право останніх на захист та позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду, так і порушує права ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо їх в достатній мірі поінформованості про об`єм та характер висунутого проти них обвинувачення та можливості захищатися від цього обвинувачення в суді у передбачений законом процесуальний спосіб. Таким чином, посилання в обвинувальному акті на дії інших співучасників в наведений вище спосіб суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведення вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.1, 2, 10, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України), а здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту суперечить завданням кримінального провадження, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Крім того, виходячи зі змісту обвинувального акта майнову шкоду заподіяно Державному підприємству «Гайсинське лісове господарство», засновником якого є держава і яке згідно зі ст.1 свого Статуту засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства, однак в обвинувальному акті потерпілою від кримінальних правопорушень особою зазначено Гайсинську міську раду Вінницької області, яка є органом місцевого самоврядування із комунальною формою власності та не є власником, засновником, органом управління Державного підприємства «Гайсинське лісове господарство», а в обвинувальному акті відсутнє обґрунтування з посиланням на відповідні норми законодавства про те, які повноваження (в т.ч. можливо делеговані) щодо об`єктів кримінальних посягань (дерев у лісах на території Басаличівського лісництва ДП «Гайсинський ЛГ») були у Гайсинської міської ради Вінницької області, в зв`язку з чим потерпілою від кримінальних правопорушень особою зазначено Гайсинську міську раду Вінницької області та чому заподіяна кримінальними правопорушеннями шкода завдана саме органу місцевого самоврядування із комунальною формою власності Гайсинській міській раді Вінницької області, через що обвинувачення в цій частині є неконкретним.

При цьому, хоча відповідно до ст.338 КПК України прокурор і має право змінити обвинувачення в суді, але це не є його обов`язком, а при таких обставинах у суду немає будь-яких передбачених КПК України повноважень щодо спонукання прокурора до такої зміни обвинувачення.

За таких обставин обвинувальний акт від 05.12.2022 р. підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам закону, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, за яким суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.3 ст.314 КПК України,

Ухвалив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000950 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.365 КК України, повернути заступнику начальника другого відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища Управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання обвинувачення в суді у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища, нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора для усунення викладених у цій ухвалі недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: