УХВАЛА

Іменем України

15 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 205/3359/22

провадження № 51-7489 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року в кримінальному провадженнівнесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджану, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку суду, 20 квітня 2022 року приблизно о 19:45 год, ОСОБА_5 , перебував за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю знайомою ОСОБА_6 . Під час вживання спиртних напоїв, між ними раптово виник побутовий конфлікт на ґрунті ревнощів, в ході якого ОСОБА_5 , з метою заподіяння смерті ОСОБА_6 , дістав з кишені своєї куртки ніж та умисно спричинив численні удари ріжучою частиною ножа в область грудної клітини, шиї, передньої черевної стінки, обох кистей, стегон. Після чого ОСОБА_5 кинув взятий раніше ніж та направився на кухню вказаної квартири, де взяв кухонний ніж та продовжив наносити удари ріжучою частиною ножа в область грудної клітини, шиї, передньої черевної стінки, обох кистей, стегон ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_5 знову кинув взятий раніше ніж та направився на кухню вказаної квартири, де взяв ще один кухонний ніж, та знову продовжив наносити удари ріжучою частиною ножа в область грудної клітини, шиї, передньої черевної стінки, обох кистей, стегон ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_5 вчинив всі необхідні дії для протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 , однак смерть потерпілої не настала через обставини, які не залежали від його волі, оскільки він був зупинений свідком скоєного кримінального правопорушення.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 07 вересня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2023 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить призначити йому більш м`яке покарання.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що суди:

? ?призначаючи найбільш суворе за терміном покарання у повному обсязі не врахували, особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий та має бабусю з інвалідністю, а також те, що ОСОБА_5 повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, одразу після вчинення злочину, за своєю волею припинив злочинне діяння, залишився на місці злочину, викликав швидку допомогу та поліцію, за його проханням батьки останнього також надавали допомогу потерпілій;

? не звернули уваги на те, що ОСОБА_5 не заперечував щодо продовження йому запобіжного заходу, оскільки розумів, що повинен нести відповідальність за свої дії;

? відмовили у проведенні повторної психіатричної експертизи.

Посилається на наявність образи з боку потерпілої.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам апеляційної скарги сторони захисту, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК України.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, місцевий суд у вироку зазначив про відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Так, місцевий суд не врахував у якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 визнання ним своєї вини та висловлення каяття та жалю за вчинене ним діяння, оскільки дійшов висновку, що визнання останнім вини продиктовано не розкаянням та усвідомленням ним вчиненого діяння та його наслідків, а тиском сукупності беззаперечних доказів його вини, зібраних у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, сторона захисту звернулася із апеляційною скаргою.

Разом з тим, погоджуючись із рішенням місцевого суду, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, суд першої інстанції із дотриманням вимог ст. 65 КК України, призначив ОСОБА_5 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням обставин вчиненого та особу обвинуваченого.

Водночас цей суд у своєму рішенні зазначив, що місцевий суд, при призначенні покарання також урахував те, що вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому діяння носило виключно жорстокий характер, тяжкі наслідки вчиненого злочину, які виразилися в тому числі й у заподіянні тяжкої шкоди здоров`ю потерпілої, характер взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілою. Зокрема, суд зазначив, що матеріалами провадження об`єктивно підтверджується те, що обвинувачений використовував 3 ножа, які застосовував почергово та якими спричинив потерпілій загалом не менше 43 колото-різаних поранень, в тому числі у життєво-важливі органи - шию, грудну клітину, черевну порожнину, а також не менше 37 різаних ран по всьому тілу.

Доводи касаційної скарги захисника з приводу того, що ОСОБА_5 за власною волею припинив злочинне діяння, викликав швидку допомогу та поліцію, не можна вважати слушними.

Так, суди дійшли висновку, що такі доводи є безпідставними, оскільки спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7 , який безпосередньо у судовому засіданні категорично, впевнено та послідовно пояснив, що коли він зайшов у квартиру де відбувалося події злочину, він побачив ОСОБА_5 , який перебував у напівзігнутому стані над потерпілою, тримаючи в правій руці ніж, який заніс на нею, а лівою рукою тиснув потерпілій на тулуб. При цьому, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зауважив, що ОСОБА_5 припинив свої дії саме за його вимогою зупинитися, після чого ОСОБА_8 вийшов з квартири та викликав поліцію.

Суд зауважив про відсутність будь яких сумнівів у достовірності та об`єктивності показань свідка ОСОБА_8 .

Суди також обґрунтовано не врахували посилання ОСОБА_5 щодо поведінки потерпілої, яка, зі слів останнього, ображала його та забрала документи, оскільки ці обставини не дають підстав для вчинення злочину та в даному випадку є непідтвердженими.

Доводи касаційної скарги захисника з приводу того, що суди відмовили у проведенні повторної психіатричної експертизи обвинуваченому ОСОБА_5 , також є безпідставними.

Так, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що з матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування в порядку ст. 242 КПК України з метою визначення психічного стану ОСОБА_5 було призначено судово-психіатричну експертизу, за результатами якої складено висновок № 173 від 20 травня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_5 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними та за своїм психічним станом у теперішній час також може усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Таким чином, у суду були відсутні підстави для призначення повторної експертизи.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у максимальних межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням законодавчих обмежень розміру покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 68 КК України, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків судів першої та апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й інші доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника відсутнє таке обґрунтування необхідності призначення менш суворого покарання, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 414 КПК України, а відтак й необхідності зміни або скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3