Справа № 739/207/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/62/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представників володільця майна - ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Новгород-Сіверської оружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, внесене у кримінальному провадженні №0000257 від 03 жовтня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме на розрахункові рахунки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 - відкриті в АТ «ПРАВЕКС БАНК» , які використовуються в господарській діяльності ТОВ «ПП БІОМАС».

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що слідчим та прокурором під час судового розгляду не доведено належність банківських рахунків відкритих в АТ «ПРАВЕКС БАНК», саме ТОВ «ПП БІОМАС», а надати для огляду матеріали кримінального провадження слідчому судді в судовому засіданні прокурор категорично відмовився, не пояснивши поважності такої категоричної відмови, тому належних доказів того, що банківські рахунки належать, саме ТОВ «ПП БІОМАС», матеріали справи не містять. Окрім цього, слідчим суддею зазначено, що стороною обвинувачення не зазначено розмір коштів на банківських рахунках, оскільки арешту підлягають кошти на рахунку, а не сам рахунок.

На зазначену ухвалу слідчого судді прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та задовольнити клопотання про арешт майна. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході проведення досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на банківські рахунки, якими користується у своїй господарській діяльності ТОВ «ПП БІОМАС», директором якого являється підозрюваний ОСОБА_7 , оскільки, згідно матеріалів кримінального провадження, протиправними діями останнього, ДП «Новгород-Сіверський лісгосп» та в подальшому його правонаступнику - ДП «Ліси України», спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 748 450,76 грн., що становить понад 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та є великим розміром. Необхідність у накладенні арешту на майно обумовлено забезпеченням збереження речових доказів та реальної можливості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, шляхом пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор ставить аналогічні вимоги викладені в апеляційній скарзі в обґрунтування яких зазначає, що в судовому засіданні, під час підготовчих дій про розгляду клопотання слідчого, прокурором було оголошено заяву про доповнення поданого клопотання, яка слідчим суддею необґрунтована відхилена і в оскаржуваній ухвалі не зазначено мотивів такого відхилення. Вказує, що в рамках виконавчого провадження гроші перераховувалися на рахунок ТОВ «ПП Біомас», який зазначено у клопотанні слідчого, постановою слідчого, гроші, які знаходяться на вказаному рахунку, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і вона долучалася до матеріалів клопотання. Апелянт зазначає, що всупереч твердженню слідчого судді, прокурором, після належного оформлення матеріалів досудового розслідування, було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, однак, судом було констатовано факт перешкоджання прокурора у наданні матеріалів кримінального провадження. Також зазначає, що згідно матеріалів, долучених до клопотання слідчого, в них міститься копія заяви ОСОБА_7 , яка підтверджує належність зазначеного в заяві рахунку саме ТОВ «ПП БІОМАС».

Щодо зазначеної в ухвалі слідчого судді розбіжності в сумі цивільного позову заявленого до підозрюваного та суми збитків у кримінальному провадженні зазначає, що в суму збитків ДП «Ліси України» включено суму попередньої оплати за договором та гроші стягнуті на підставі судового рішення. І з огляду на викладені обставини, існує обґрунтований ризик, що ОСОБА_7 може перерахувати гроші на рахунки інших фізичних та юридичних осіб, задля запобігання можливості відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку представників власника майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано відмовлено у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, та правильно визначені правові підстави для цього.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих органом досудового розслідування матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевказані правові норми, якими регулюється порядок застосування інституту забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, наведені органом досудового розслідування в клопотанні про арешт майна є необґрунтованими, а підстави для накладення арешту на майно, визначені ст. 170 КПК України, в даному провадженні відсутні.

В ухвалі слідчого судді проаналізовано, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, що стороною обвинувачення не доведено правових підстав для накладення арешту, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, зазначено, що слідчим та прокурором не зазначено розмір коштів на банківських рахунках,оскільки арешту підлягають кошти на рахунку, а не самі рахунки.

При цьому, колегія суддів, погоджуючись за висновком слідчого судді зазначає, що у клопотанні ставилося питання про арешт саме розрахункових рахунків, а не грошових коштів на них, також слід відмітити, що згідно ст.. 170 КПК України арешт може бути накладений на гроші у безготівковій формі, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Новгород-Сіверської оружної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, внесене у кримінальному провадженні №0000257 від 03 жовтня 2020 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4