ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2896/23 Справа № 206/2372/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

законного представника потерпілого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000095 відносно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей чи інших осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одруженого, має на утриманні малолітніх синів- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , займає посаду санітара лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2023 року ОСОБА_12 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки. На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_12 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_11 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки. На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_11 наступні обов`язки: повідомляти командира військової частини про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини за місцем служби.

У випадку звільнення з військової служби з`являтися для реєстрації та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Як встановлено судом, 28 лютого 2023 року близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_12 , перебуваючи у компанії разом з ОСОБА_11 , неповнолітніми ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 прямували вздовж дороги по вул. Академіка Корольова в м. Дніпро до магазину «Гурман», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 175. В цей же день та час, з протилежної сторони дороги неподалік перехрестя вулиць Академіка Корольова та Спогадів в м. Дніпро, ОСОБА_12 побачив раніше незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який йшов назустріч вздовж проїжджої частини дороги. Перебуваючи у вказаному місці, в цей день та час, у ОСОБА_12 та ОСОБА_11 раптово виник спільний злочинний умисел спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а саме на безпричинне, з хуліганських мотивів, нанесення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 . Реалізуючи спільний злочинний умисел на вчинення хуліганських дій з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_12 , діючи у групі з ОСОБА_11 , знаходячись неподалік перехрестя вулиць Академіка Корольова та Спогадів у м. Дніпро, що є місцем руху транспорту та пішоходів, тобто усвідомлюючи, що вони перебувають у громадському місці, з метою демонстрації своєї переваги, будучи впевненим у своїй безкарності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прагнучи самоствердитися шляхом вчинення активних хуліганських дій, використовуючи формальний привід, почав безпричинно, зверхнім тоном, з метою приниження честі та гідності особи, ображати у словесній формі неповнолітнього ОСОБА_19 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел спрямований на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, ОСОБА_12 , діючи у групі з ОСОБА_11 , 28 лютого 2023 року близько 18 години 15 хвилин перебуваючи неподалік перехрестя вулиць Академіка Корольова та Спогадів в м. Дніпро, перейшли на протилежний бік дороги, в присутності знайомих неповнолітніх ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , водіїв та пасажирів проїжджаючих транспортних засобів, підійшли до неповнолітнього ОСОБА_19 , нехтуючи загальноприйнятими правилами моралі та поведінки в суспільстві, яке виразилось в демонстрації зневаги до явно молодшого за віком ОСОБА_19 , тим самим бажаючи власного самоствердження за рахунок приниження вказаної особи, безпричинно, з особливою зухвалістю, перебуваючи в безпосередній близькості з ОСОБА_19 , ОСОБА_12 наніс останньому 1 удар кулаком правої руки в область верхньої частини грудної клітини та 1 удар правою рукою в область обличчя, в свою чергу ОСОБА_11 , діючи у групі з ОСОБА_12 , активно підтримуючи хуліганські дії, кулаком правої руки наніс 1 удар в обличчя ОСОБА_19 , внаслідок чого потерпілий впав на сину, головою до проїжджої частини дороги та почав закривати обличчя від ударів руками.

Після чого, в цей же день та час, перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_11 , реалізуючи раніше виниклий спільний злочинний умисел на вчинення хуліганських дій з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи у групі з ОСОБА_12 , маючи значну фізичну перевагу, сів зверху на неповнолітнього ОСОБА_8 , тим самим бажаючи власного самоствердження за рахунок приниження честі та гідності потерпілого, на очах у знайомих та інших учасників дорожнього руху, безпричинно почав наносити хаотичні удари кулаками обох рук ОСОБА_19 в область голови, в цей час ОСОБА_12 , діючи у групі з ОСОБА_11 , активно підтримуючі хуліганські дії, наніс ще не менш ніж 3-4 ударів правою ногою в область тулуба зліва неповнолітньому ОСОБА_8 .

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_11 , діючи у групі з ОСОБА_12 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю, сидячи на неповнолітньому ОСОБА_19 почав стискати горло потерпілому. В цей час у ОСОБА_19 з правої зовнішньої кишені куртки випав мобільний телефон, потерпілий намагався забрати телефон, однак ОСОБА_12 діючи у групі з ОСОБА_11 , активно підтримуючи хуліганські дії та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю, усвідомлюючи, що вони перебувають у громадському місці, з метою демонстрації своєї переваги, наступив ногою на руку неповнолітньому ОСОБА_19 .

У подальшому ОСОБА_12 після втручання сторонніх громадян, а саме ОСОБА_20 та ОСОБА_21 самостійно припинив хуліганські дії. Протиправними хуліганськими діями ОСОБА_12 , який діяв у групі ОСОБА_11 , порушено громадський порядок та рух транспорту, внаслідок спричинення затору в дорожньому русі, а неповнолітньому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді ледве помітного синця в проекції гайморової пазухи ліворуч з переходом на ліву щоку, внутрішньо-шкіряного крововиливу в проекції гайморової пазухи праворуч, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи по центру, ближче до ясен, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

28 лютого 2023 року близько18 години 00 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи у компанії разом з ОСОБА_12 , неповнолітніми ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 прямували вздовж дороги по вул. Академіка Корольова в м. Дніпро до магазину «Гурман», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 175. В цей же день та час, з протилежної сторони дороги неподалік перехрестя вулиць Академіка Корольова та Спогадів в м. Дніпро, ОСОБА_11 побачив раніше незнайомого неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який йшов назустріч вздовж проїжджої частини дороги. Перебуваючи у вказаному місці, в цей день та час, у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 раптово виник спільний злочинний умисел спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а саме на безпричинне, з хуліганських мотивів, нанесення тілесних ушкоджень раніше незнайомому неповнолітньому ОСОБА_8 . Реалізуючи спільний злочинний умисел на вчинення хуліганських дій з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_12 , діючи у групі з ОСОБА_11 , знаходячись неподалік перехрестя вулиць Академіка Корольова та Спогадів у м. Дніпро, що є місцем руху транспорту та пішоходів, тобто усвідомлюючи, що вони перебувають у громадському місці, з метою демонстрації своєї переваги, будучи впевненим у своїй безкарності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прагнучи самоствердитися шляхом вчинення активних хуліганських дій, використовуючи формальний привід, почав безпричинно, зверхнім тоном, з метою приниження честі та гідності особи, ображати у словесній формі неповнолітнього ОСОБА_19 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел спрямований на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, ОСОБА_11 , діючи у групі з ОСОБА_12 , 28 лютого 2023 року близько 18 години 15 хвилин перебуваючи неподалік перехрестя вулиць Академіка Корольова та Спогадів в м. Дніпро, перейшли на протилежний бік дороги, в присутності знайомих неповнолітніх ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , водіїв та пасажирів проїжджаючих транспортних засобів, підійшли до неповнолітнього ОСОБА_19 , нехтуючи загальноприйнятими правилами моралі та поведінки в суспільстві, яке виразилось в демонстрації зневаги до явно молодшого за віком ОСОБА_19 , тим самим бажаючи власного самоствердження за рахунок приниження вказаної особи, безпричинно, з особливою зухвалістю, ОСОБА_12 перебуваючи в безпосередній близькості з ОСОБА_19 , наніс останньому 1 удар кулаком правої руки в область верхньої частини грудної клітини та 1 удар правою рукою в область обличчя, в свою чергу ОСОБА_11 , діючи у групі з ОСОБА_12 та активно підтримуючи хуліганські дії кулаком правої руки наніс 1 удар в обличчя неповнолітньому ОСОБА_19 , внаслідок чого потерпілий впав на сину, головою до проїжджої частини дороги та почав закривати обличчя від ударів руками.

Після чого, в цей же день та час, перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_11 , реалізуючи раніше виниклий спільний злочинний умисел на вчинення хуліганських дій з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи у групі з ОСОБА_12 , маючи значну фізичну перевагу, сів зверху на неповнолітнього ОСОБА_8 , тим самим бажаючи власного самоствердження за рахунок приниження честі та гідності потерпілого, на очах у знайомих та інших учасників дорожнього руху, безпричинно почав наносити хаотичні удари кулаками обох рук ОСОБА_19 в область голови, в цей час ОСОБА_12 , діючи у групі з ОСОБА_11 , активно підтримуючи хуліганські дії наніс ще не менш ніж 3-4 ударів правою ногою в область тулуба зліва неповнолітньому ОСОБА_8 .

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_11 , діючи у групі з ОСОБА_12 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю, сидячи на неповнолітньому ОСОБА_19 почав стискати горло потерпілому. В цей час у ОСОБА_19 з правої зовнішньої кишені куртки випав мобільний телефон, потерпілий намагався забрати телефон, однак ОСОБА_12 діючи у групі з ОСОБА_11 , активно підтримуючи хуліганські дії, наступив своєю ногою на руку неповнолітнього ОСОБА_19 .

В цей же день та час ОСОБА_20 , проїжджаючи повз перехрестя вулиць Академіка Корольова та Спогадів в м. Дніпро на своєму автомобілі, разом із пасажирами - ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , побачив дорожній затор та як проїжджаючі автомобілі намагаються об`їхати якусь перешкоду. Під`їхавши ближче, впізнав раніше знайомих йому ОСОБА_11 , який сидів на раніше незнайомому йому неповнолітньому ОСОБА_19 , який лежав спиною на проїжджій частині дороги та кричав про допомогу, однак ОСОБА_11 незважаючи на те, що сторонні особи намагаються припинити хуліганські дії, зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, з мотивів явної неповаги до потерпілого та суспільства, продовжував наносити удари в область голови неповнолітнього ОСОБА_19 , та ОСОБА_12 який стояв поруч.

Після чого, в цей же день та час ОСОБА_20 зупинив свій автомобіль на узбіччі за перехрестям вулиць Академіка Корольова та Спогадів в м. Дніпро, та з відкритого вікна почав кричати, щоб ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , припинили свої злочинні хуліганські дії, однак у відповідь від ОСОБА_11 . ОСОБА_20 почув на свою адресу нецензурну лайку. Зрозумівши, що без його втручання ОСОБА_11 не припинить хуліганські дії, ОСОБА_20 вийшов із автомобіля, за ним вийшов і ОСОБА_21 , щоб допомогти у разі необхідності. Намагаючись припинити протиправні хуліганські дії, ОСОБА_20 підійшов до ОСОБА_11 , який в цей час встав з неповнолітнього ОСОБА_19 та нецензурною лайкою повідомив останньому, що це не його справа. Після чого, ОСОБА_11 вчиняючи фізичний опір законним діям ОСОБА_20 , який намагався припинити хуліганські дії, підійшов до останнього та спробував нанести йому один удар кулаком в область обличчя, однак ОСОБА_20 відштовхнув ОСОБА_11 , який не припиняючи хуліганські дії схопив ОСОБА_20 за рукав куртки та розірвав її. Продовжуючи припиняти хуліганські дії, ОСОБА_20 у словесній формі почав пояснювати ОСОБА_11 , що необхідно припинити хуліганські дії.

У подальшому, ОСОБА_11 в цей же день та час, перебуваючи у вищезазначеному місці, в результаті втручання сторонніх громадян, припинив хуліганські дії.

Протиправними хуліганськими діями ОСОБА_11 який діяв у групі з ОСОБА_12 , порушено громадський порядок та рух транспорту, внаслідок спричинення затору в дорожньому русі, а неповнолітньому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді ледве помітного синця в проекції гайморової пазухи ліворуч з переходом на ліву щоку, внутрішньо-шкіряного крововиливу в проекції гайморової пазухи праворуч, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи по центру, ближче до ясен, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_11 , за ч. 3 ст. 296 КК України змінити та призначити обвинуваченому на підставі ст. 69 КК України за ч. 3 ст. 296 КК України покарання у виді штрафу, мотивуючи такі вимоги тим, що в даному конкретному випадку наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, раніше ОСОБА_11 судимостей не мав, обставини, які б обтяжували покарання в даному кримінальному провадженні відсутні.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисник ОСОБА_10 проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 не заперечував.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Законний представник потерпілого проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказувала на те, що підстави для пом`якшення покарання відсутні, зазначала, що обвинувачений вибачився перед її сином лише в ході судового провадження, що свідчить про формальність щирого каяття з його боку.

Потерпілий підтримав позицію свого законного представника, просив залишити обвинуваченому покарання призначене судом першої інстанції, посилався на поведінку обвинуваченого в момент вчинення злочину, зокрема, на те, як зухвало ОСОБА_11 бив його прямо посеред проїзної частини дороги, був зупинений лише завдяки втручанню сторонніх людей, вибачення не попросив після вчинення злочину, вибачився лише в суді.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_11 більш м`якого покарання, у виді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 296 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, та ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного ОСОБА_11 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Відповідно до ст. 408, 409, 414 КПК України підставою для зміни судового рішення може бути невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченому, в тому числі і через його суворість.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Вищевказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_11 покарання за ч. 3 ст. 296 КК України суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, призначив обвинуваченому покарання, яке повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_11 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, характер вчиненого злочину, яке пов`язано із кримінальними правопорушеннями проти громадської порядку та моральності, яке виразилось у хуліганстві, тобто, грубому порушенню громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утримання трьох малолітніх дітей, добровільно мобілізувався та проходить службу у військовій частині на посаді санітара лікувального відділення медичної роти, наявність обставин, що пом`якшує покарання щире каяття, визнання вини та прохання вибачення у потерпілого, відсутність обставин, що обтяжує покарання та призначив ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із звільненням обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_23 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відсутності матеріальних претензій з боку потерпілого, відсутність судимостей в ОСОБА_11 та відсутність обставин, які обтяжують покарання, що дає підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 296 КК України, у виді штрафу, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Так, положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тобто, правовий аналіз норм кримінального законодавства України щодо призначення покарання, передбачає, що відносно визначені, альтернативні та кумулятивні санкції статей Особливої частини КК, як правило дозволяють суду обрати за злочин такий вид покарання, передбачений у санкції, і призначити його в тих, установлених у цій санкції межах, які цілком відповідають тяжкості вчиненого діяння, даним про особу винного та іншим обставинам справи. Разом з тим, закон ураховує, що особливості конкретної справи, сукупність певних обставин, що пом`якшують покарання, характеристика особи винного усе це може призвести до виникнення таких життєвих ситуації, коли навіть мінімальне покарання, призначене в межах санкції, виявилось б надто суворим і тим самим не відповідало б поставленим перед ним цілям. Тому ст. 69 КК України надає суду право у виняткових (особливих) випадках скоригувати вимоги загальних засад п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України і призначити більш м`яке покарання порівняно з тим, яке передбачене за вчинений злочин у відповідній санкції статті Особливої частини КК.

При аналізі приписів ст. 69 КК України слід перш за все виходити з того, що за наявності передбачених у ній підстав суд має право призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено в законі (в санкції відповідної статті Особливої частини КК) у разі вчинення особою злочину будь-якого ступеня тяжкості.

Підставами призначення більш м`якого покарання визнані у ч. 1 ст. 69 КК України є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку обвинуваченого; дані, які певним чином характеризують особу винного.

У свою чергу обставини, що пом`якшують покарання, які підстава застосування ст. 69 КК України, мають певну кількісну і якісну характеристики, а саме: суд повинен встановити наявність у справі не однієї, а кількох обставин (не менше двох); до них належать як обставини, що пом`якшують покарання, зазначені у ч. 1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що пом`якшують покарання, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України. Наявність цих обставин, безумовно, впливає не тільки на ступінь тяжкості злочину, а й на рівень небезпечності особи винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України помякшують покарання визнання обвинуваченим вини та щире каяття, які були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, не є достатніми для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 296 КК України, а саме штрафу, оскільки не дають правових підстав беззаперечно вважати, що щире каяття з боку обвинуваченого та визнання ним вини само по собі значно знижує суспільну небезпеку особи ОСОБА_11 .

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на обставини вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, зокрема, його поведінку в момент вчинення злочину, а саме те, що ОСОБА_11 свої протиправні дії по нанесенню ударів потерпілому припинив тільки завдяки втручанню сторонніх людей, при цьому, обвинувачений чинив опір громадянам, які намагались припинити його хуліганські дії по відношенню до потерпілого, а також, його поведінку після вчинення злочину, зокрема те, що протягом досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_11 бажання примиритися із потерпілим, добровільно надати йому будь-яку допомогу, як матеріального так і морального характеру не виявив, вибачення обвинувачений попросив тільки в суді першої інстанції, що на думку колегії суддів, було спрямовано лише на отримання більш м`якого покарання за вчинений злочин.

Відсутність в обвинуваченого попередніх судимостей та відсутність претензій матеріального характеру, як на це вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, само по собі не є підставами, які істотно знижують суспільну небезпеку обвинуваченого та вчиненого ним злочину, а тому не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги як підстава для застосування ст. 69 КК України.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого. Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2023 року відносно ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_11 , за ч. 3 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4