Провадження № 1-кп/638/991/24
УХВАЛА

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0002142 від 28 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2023 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з Ізюмської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002142 від 28 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 20 лютого 2024 року прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, яке обґрунтоване тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю запобігти їх настанню більш м`яким запобіжним заходом, з метою забезпечення належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Захисник проти клопотання заперечувала з тих підстав, що відсутні ризики, на які посилається прокурор, та останнім не надані докази на підтвердження зазначених в клопотання ризиків. Просила відмовити у задоволенні клопотання. У разі задоволення клопотання, просила зменшити розмірі застави до 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, тобто непокора, вчинена в умовах воєнного стану.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року на час судового провадження обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб до 31 грудня 2023 року з визначенням застави у розмірі 80520,00 грн.

Підставою для обрання запобіжного заходу була встановлена наявність ризиків передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, що у разі перебування обвинуваченого на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Станом на день проведення судового засідання суду не надано достатніх належних доказів усунення ризиків, які послужили підставою для обрання запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою.

Залишається достатньо підстав вважати, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином.

З огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, так і обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Суд враховує, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_4 , в сукупності з іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні, а тому ОСОБА_4 може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів на свою користь.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження застосованого до підозрюваного запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності існування інших обставини, а саме:

- вагомість на даному етапі наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України;

- ОСОБА_4 висунуто державне обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у разі визнання винуватим у його вчиненні, з врахуванням його ролі у вчиненні цього правопорушення, останньому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк п`яти до десяти років;

- ОСОБА_4 є військовослужбовцем, має місце реєстрації та мешкання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий;

- стороною захисту не долучено до кримінального провадження доказів того, що поточний стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства;

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 обґрунтоване та підлягає задоволенню. Продовжуючи строк виняткового заходу, суд виходить з того, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, які встановлені в ході розгляду даного клопотання. Так, особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється; заяв про взяття на поруки обвинуваченого до суду не надходило; умови домашнього арешту не запобігають можливості вільного спілкування з особами, стосовно яких може бути встановлено обов`язок утриматись від спілкування у зв`язку з необхідністю запобігти ризику впливу на них. Враховуючи такі обставини, дієвість кримінального провадження не зможе забезпечити і застава як основний запобіжний захід.

При обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 було визначено альтернативний запобіжний захід заставу у 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини приділяє увагу питанню визначення розміру застави, яка за своїм характером не буде надмірною та зможе забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на них обов`язків. Так, зокрема у рішенні Європейського суду з прав людини «Gafa v. Malta» від 22.05.2018 (заява № 54335/14) зазначено:

«73. Суд зазначає, що тривалість утримання під вартою, про яке йде мова, після надання звільнення під заставу, може викликати питання відповідно до Конвенції (для порівняння, Miкалаускас проти Мальти, № 4458/10, § 122, 23 липня 2013 року утримання під вартою протягом дванадцяти місяців після звільнення під заставу, і Колаковіч, наведене вище, § 53, - утримання під вартою протягом семи місяців після роз`яснень заявником свого фінансового становища після звільнення під заставу). Дійсно, той факт, що заявник залишався під вартою протягом майже дванадцяти місяців після ухвалення рішення звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не вжили необхідних заходів для визначення належного розміру застави (дивіться, mutatis mutandis, Колаковіч, наведено вище, § 72 ).

75. Суд зазначає, що, незважаючи на те, що тривале утримання під вартою після надання дозволу про звільнення під заставу було обумовлено оскарженими фінансовими умовами внаслідок його неплатоспроможності, на жодному етапі, протягом періоду майже в один рік, під час якого заявник подав декілька клопотань, суди не вважали за потрібне зменшити розмір застави та тим самим надати йому дійсну можливість отримати користь від звільнення під заставу. Під час розгляду справи національними судами не було подано жодних доречних або достатніх підстав, пов`язаних з майновим становищем заявника.».

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доречним з`ясувати питання щодо визначення належного розміру застави.

Якщо притримуватись тієї думки, що під час вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою слідчий суддя не має права розглядати питання щодо розміру застави, визначеного раніше як альтернативний запобіжний захід для підозрюваного, необхідно буде визнати, що таке тримання під вартою особи перетворюється для неї на безальтернативний запобіжний захід. Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово своїх рішеннях наголошував на тому, що таке питання є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, тому органи влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави, в т.ч. під час вирішення питання про необхідність продовження тримання особи під вартою.

В судовому засіданні встановлено, що останні п`ять місяців обвинувачений не отримує заробітної плати, його близькі родичі та члени сім`ї не мають стабільного та достатнього доходу, який дозволить внести заставу у визначеному судом розмірі. За таких обставин, суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що застава у розмірі 80520 грн є завідомо непомірною для обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне встановити заставу меншого розміру, а саме 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, та здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не буде завідомо непомірною для обвинуваченого, враховуючи його майновий стан.

За сукупності таких обставин, приймаючи до уваги дані про обставини злочину, про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне продовжити щодо ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів до 19.04.2024 включно із визначенням застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60560 гривень.

Керуючись ст. 177, 182, 199, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0002142 від 28 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб - до 19 квітня 2024 року.

Визначити суму застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60560,00 грн (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії запобіжного заходу.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки строком до 19 квітня 2024 року: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з місця проходження військової служби, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця проходження служби; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1