печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

представника власників майна: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду в межах кримінального провадження № 0000071 від 14.09.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , (далі - власник майна-1, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - власник майна-2, ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 (далі - власник майна-3, ОСОБА_6 ), звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в межах кримінального провадження № 0000071 від 14.09.2023 року.

В обґрунтування клопотання представник ОСОБА_4 зазначає, що детективами Бюро економічної безпеки України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 15.02.2023 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, а також за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва № 761/30817/23-к від 30.08.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000040 від 15.02.2023 року

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2023 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва № 761/30817/23-к від 30.08.2023 року скасовано та накладено арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_5 : гараж (машиномісце в підземному паркінгу) за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж (машиномісце в підземному паркінгу) за адресою: АДРЕСА_2 ; нежиле приміщення № 43 (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_3 ; на належне ОСОБА_10 нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №42) (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_4 ; та на належні ОСОБА_6 нежилі приміщення (групи приміщень № 10) (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_5 .

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 14.09.2023 року з кримінального провадження № 0000040 в окреме кримінальне провадження № 0000071 виділені матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Разом з тим, адвокат зазначає, що арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкція ч. 3 ст. 209 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням конфіскації майна. Разом з тим, ОСОБА_4 не набула статусу підозрюваної, оскільки підозра їй вручена у передбачений законодавством спосіб не була. Окрім того, в порушення чинного законодавства, клопотання про накладення арешту внесено слідчому судді детективом, а не прокурором, та розглянуто за відсутності власника майна. Відтак, представник власника майна вважає що арешт накладено необґрунтовано та він підлягає скасуванню.

20.10.2023 року на адресу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд клопотання за відсутності власника майна та його представника.

25.10.2023 року на адресу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності, в якому він у задоволенні клопотання просив відмовити.

В судове засідання власник майна та його представник не з`явились, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні представника особи, яка подала клопотання, та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчий суддя встановив, що Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000071 від 14.09.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва № 761/30817/23-к від 30.08.2023 року в межах кримінального провадження № 0000040 від 15.02.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно.

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 14.09.2023 року з кримінального провадження № 0000040 в окреме кримінальне провадження № 0000071 виділені матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2023 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва № 761/30817/23-к від 30.08.2023 року скасовано та накладено арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_5 : гараж (машиномісце в підземному паркінгу) за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж (машиномісце в підземному паркінгу) за адресою: АДРЕСА_2 ; нежиле приміщення № 43 (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_3 ; на належне ОСОБА_10 нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №42) (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_4 ; та на належні ОСОБА_6 нежилі приміщення (групи приміщень № 10) (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .

Так, відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 10.10.2023 року, арешт накладено з метою забезпечення конфіскації як виду покарання, оскільки санкція ч. 3 ст. 209 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням конфіскації майна.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, 5 випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, 17.07.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000040 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 14.09.2023 року з кримінального провадження № 0000040 в окреме кримінальне провадження № 0000071 від 14.09.2023 року виділені матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручено Голові Гірської сільської ради ОСОБА_11 та надіслано засобами поштового зв`язку на адреси: АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 .

Разом з тим, адвокат ОСОБА_3 неодноразово, зокрема, 14.07.2023 року, повідомляв орган досудового розслідування - Бюро економічної безпеки України, та Офіс Генерального прокурора, який здійснює процесуальне керівництво, про те, що ОСОБА_4 проживає на території Дубаї за адресою: АДРЕСА_9 та з 22.06.2023 року перебуває на консульському обліку у Консульстві України в Дубаї. Вказані обставини також підтверджуються копією закордонного паспорту ОСОБА_4 , свідоцтвом про реєстрацію відомостей щодо оренди житла в Дубаї, довідкою про перебування на консульському обліку, відповіддю Директора Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України.

Як визначено у ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України у спосіб, визначений Кримінальним процесуальним кодексом України, вручене не було.

Таким чином, остання у порядку, передбаченому КПК України, не набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000071 від 14.09.2023 року.

Відтак, арешт на майно ОСОБА_4 не може бути накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Окрім того, арешт накладено на майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які взагалі будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні не мають.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 вказує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Окрім того, як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що дослідженні в судовому засідання матеріали не містять достатніх фактичних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, то правові підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання відсутні.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що колегією суддів не аналізувались обставини набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваної в спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, підставою для скасування ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва № 761/30817/23-к від 30.08.2023 року було не надання слідчим суддею оцінки щодо можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та ризикам, які може бути забезпечено накладенням арешту.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107. 170, 174. 307. 309. 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду в межах кримінального провадження № 0000071 від 14.09.2023 року, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2023 року на нерухоме майно належне ОСОБА_5 , а саме: гараж (машиномісце в підземному паркінгу) за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж (машиномісце в підземному паркінгу) за адресою: АДРЕСА_2 ; нежиле приміщення № 43 (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_3 ; на належне ОСОБА_10 нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №42) (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_4 ; та на належні ОСОБА_6 нежилі приміщення (групи приміщень № 10) (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1