Провадження № 1-кп/592/657/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004166, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солоницівка Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , рнокпп НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним (змінений обвинувальний акт погоджено 06.12.2023 заступником керівника Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_5 ).

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України введено воєнний стан, який продовжено до цього часу.

24.10.2023 ОСОБА_3 разом із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, знаходилися у дачному кооперативі «Автомобіліст-2», що знаходиться у с. Верхнє Піщане в м. Суми.

Близько 13-ї год. 24.10.2023 ОСОБА_3 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, шляхом пошкодження воріт проникли до будинку № 9 кооперативу, що належить потерпілій ОСОБА_6 , де з підвального приміщення вчинили крадіжку мотоблоку «ДТЗ», проте розпорядитися викраденим не змогли, оскільки біля будинку були помічені сусідами, після чого викрадене майно залишили, а самі з місця злочину втекли.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-23/179-ТВ від 14.11.2023 вартість мотоблоку торгівельної марки «ДТЗ» моделі 570БН/М2 становить 16390 грн.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно зі статтею 15 Кримінального кодексу України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) ОСОБА_6 на суму 16390 грн. 00 коп. за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану та його дії кваліфікує за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому йому обвинуваченню за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, у жовтні місяці познайомився з одним чоловіком, який є раніше судимим. 24.10.2023 останній запропонував йому викрасти щось у його родича на дачі. Прийшли на місце, ключів у них не було. Разом вони відігнули верхній край воріт в гаражі, той чоловік заліз через утворившийся отвір в середину, відкрив ворота та викоти мотоблок на двох колесах. Розумів, що вчиняють крадіжку. Мотоблок завели та почали вести його під гору, їх побачили два чоловіка та почали питати, що то за мотоблок, після чого вони його кинули та втекли. Він зазначив, що дуже шкодує про вчинене, кається, просив вибачення у потерпілої, завдана шкода відшкодовано повністю, шляхом повернення майна потерпілій, розмір викраденого, обставини викрадення майна, витрати на проведення експертиз не оспорюює, повністю згоден.

Визнавши на підставі частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також необхідних для вирішення інших питань, зокрема, процесуальних витрат.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей 2012, 2014, 2016 років народження, молодий вік обвинуваченого.

Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений частиною 2 статті 15 і частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, відповідно до частини5 статті 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог частини 2 статті 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з частиною 2 статі 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (статті 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд на підставі статті 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, не судимий, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується формально нейтрально за місцем мешкання, має сталі соціальні зв`язки.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 , попередження нових злочинів, беручи до уваги наведені дані про особу ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують покарання, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції, передбаченій статтею Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі.

Ураховуючи обставини, які впливають на обрання покарання, в їх сукупності дані про особу обвинуваченого, ставлення до вчиненого - щирий жаль та осуд своєї поведінки, відшкодування завданої шкоди, позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 не має, просила суд при призначенні покарання суворо його не карати, суд дійшов висновку про можливість досягнення виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку на підставі статті 75 Кримінального кодексу України, з покладенням обов`язків, передбачених в пункті 1 та пункті 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України. Також з урахуванням особи ОСОБА_3 , тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за доцільне покласти обов`язок передбачений пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17.09.2009 (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно частини 6 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09.04.2020), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16.07.2020), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13.12.2016) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11.07.2019) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Цивільний позов не заявлено.

Положеннями частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Частиною 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України та частини 3 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, якщо у вчинені кримінального правопорушення обвинувачується декілька осіб, суд, ухвалюючи вирок вирішує питання на кого мають бути покладені процесуальні витрати щодо кожного з обвинувачених.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 4 статті 374 Кримінального процесуального кодексу України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

У відповідності до пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта. У справі, в якій залучено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

З нормативного розуміння наведених норм кримінального процесуального закону видно, що процесуальні витрати підлягають чіткому розподілу між обвинуваченими та не можуть бути стягнуті судом солідарно.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 засуджується за вчинення злочину, який він вчинив із особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було проведено: - товарознавчу експертизу, вартість якої складає 717 грн. 00 коп. - висновок експерта № СЕ-19/119-23/15986-ТВ від 14.11.2023; - проведення дактилоскопічну експертизу, вартість якої складає 1912 грн. 00 коп. висновок експерта № СЕ-19/119-23/15610-Д від 01.11.2023; - трасологічну експертизу, вартість якої складає 1673 грн. 00 коп. висновок експерта № СЕ 19/119-23/16007-ТР від 08.11.2023, всього на загальну суму 4302 грн. 00 коп.

Частиною 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Суд, враховуючи те, що ОСОБА_3 засуджується за вчинення злочину, який він вчинив із особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження, витрати за проведені під час досудового розслідування судові експертизи складають в загальному розмірі 4302 грн. 00 коп., а також з урахуванням ступеня вини та майнового стану ОСОБА_3 , підлягають стягненню з нього лише у певній частині, а саме, в розмірі 2151 грн. 00 коп.

Питання про накладені арешти, речові докази прокурором не порушувались.

У судовому засіданні клопотань від учасників кримінального провадження про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не надходило, тому у суду не має жодних законних підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з власної ініціативи.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальному розмірі 2151 (дві тисячі сто п`ятдесят одну) грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1