14.11.2023 ЄУН 389/1982/22
Провадження №1-кп/389/109/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного предстаника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322 від 12.06.2022 стосовно

неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.

11.06.2022 близько 20.00 год. неповнолітній ОСОБА_4 спільно із неповнолітнім ОСОБА_8 знаходились поряд із будівлею Петрівської сільської ради, розташованої за адресою: вул. Викреста, 12А с. Петрове Кропивницького району Кіровоградської області.

Перебуваючи у вказаному місці між неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, неповнолітній ОСОБА_4 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя неповнолітнього ОСОБА_8 , спричинивши таким чином останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи на рівні третього зуба зліва зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи №64 від 22.07.2022, по тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, визнав повністю та пояснив, що не хотів завдати таких наслідків здоров`ю потерпілого. Зазначив, між ними з ОСОБА_8 виник конфлікт, в результаті якого, не стримавши свої емоції, вдарив потерпілого, чим завдав удар ОСОБА_8 , не розрахувавши свої сили. У скоєному щиро кається. Проте цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого не визнав.

Представник відповідача цивільний позов представника потерпілого визнав частково, зазначив, що сума позову є завищеною та недоведеною. Визнає позов в розмірі стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. та просить зменшити витрати на правову допомогу до 2000 грн., проти стягнення витрат на лікування, не заперечував.

Окрім визнання вини особисто ОСОБА_4 , вина останнього підтверджується наступними доказами:

- медичною картою стаціонарного хворого №2890 від 12.06.2022 ОСОБА_8 , з якої вбачається, що з 12.06.2022 останній перебував на лікуванні КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР» по 17.06.2022 з діагнозом: перелом лівої щелепи зі зміщенням (а.с.43 - 60).

- свідоцтвом про народження та паспортом громадянина України ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- розпорядженням голови Знам`янської РДА, з якого вбачається, що ОСОБА_8 , є дитиною позбавленою батьківського піклування (а.с.84).

- рішенням Виконавчого комітету Знам`янської міської ради, про переведення ОСОБА_8 в прийомну сім`ю ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.с.85-86).

- характеристикою на здобувача освіти 9-Б класу НВК «Знам`янська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3 - гімназія» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з якою він характеризується позитивно (а.с.94).

- витягом з ЄРДР №0000322 від 12.06.2022 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне право рушення та іншу подію від 12.06.2022;

- довідкою приймального відділення Знам`янської міської лікарні ім. Лисенка, з якої вбачається, що 12.06.2022 року о 10.33 год. ОСОБА_8 в присутності батьків, звернувся до приймального відділення з переломом нижньої щелепи (а.с. 163);

- постановою слідчого про залучення законного представника неповнолітнього підозрюваного - його батька ОСОБА_5 (а.с.183);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.08.2022 за участю обвинуваченого - ОСОБА_4 від 24.08.2022, в присутності адвоката ОСОБА_6 , в якому зафіксовано те, що ОСОБА_4 добровільно погодився на проведення експерименту з використанням відеозапису, під час якого детально розповів про обставини вчинення ним кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_8 (з доданим до нього ДВД диском слідчого експерименту (а.с.185-188);

- висновком експерта №94 від 21.08.2022, згідно з яким: механізм утворення відкритого перелому нижньої щелепи зліва мав місце у ОСОБА_8 не протирічить механізму його утворення на який вказує потерпілий ОСОБА_8 в протоколах допиту від 16.07.2022 та проведення слідчого експерименту за його участю 23.08.2022 (а.с. 89-191).

Представник служби у справах дітей та представник служби ювінальної превенції до суду не з`явилися. Надали зяви щодо розгляду справи за їх відсутності.

Суд всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та приходить до висновку, що отримані та досліджені докази переконливо підтверджують, що неповнолітній обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України визначенням якого є умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я менш як на одну третину.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України вчинено навмисний нетяжкий злочин, та його суспільно небезпечні наслідки заподіяння злочинною дією матеріальної та нематеріальної шкоди.

Обставиною, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого, суд визнає щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину та скоєння злочину неповнолітнім.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин. Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Обираючи обвинуваченому вид і строк покарання, суд зважає на те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Отже, з урахуванням вмотивованих обставин, а також з`ясувавши повні і всебічні відомості про особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я та рівень розвитку, з`ясувавши розуміння обвинуваченим усвідомлювати значення своїх протиправних дій і керування ними; ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння; його умови життя, суд приходить до виваженого та обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і вважає за доцільне призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення з застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Що до вимог пред"явленого цивільного позову.

Представником потерпілого у справі ОСОБА_10 подано цивільний позов в інтересах потерпілого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином в сумі 17483 грн., 51 коп. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн. Крім того, просить стягнути на її корисить витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що їй та її сім`ї завдано матеріальні збитки в розмірі 17483 грн. 51 коп., що підтверджено доданими до матеріалів справи доказами (зокрема чеками на купівлю ліків та іншими доказами, сума яких збігається з заявленою сумою матеріальних збитків, тобто 17483,51 грн.). Також, нею витрачено на особливе харчування дитини кошти, оскільки останній не міг нормально харчуватися у зв`язку зі зламаною щелепою.

В обґрунтування моральної шкоди представником потерпілого зазначено, завдання болю дитині та у зв`язку з цим свій біль, який виявлявся у спогляданні на фізичний біль дитини. Крім того, на лікування дитини вона була змушена взяти кошти в борг, що підтверджуєься розпискою. Таким чином, спричинену її родині моральну шкоду, яку оцінює в 100 тис. грн., яку просить задовольнити у повному обсязі.

Крім того, оскільки у зв`язку з даними подіями була змушена звернутися за допомогою до адвоката та сплатити за надання правової допомоги 5000 грн. важає, що дані витрати також мають бути стягнуті з ОСОБА_4 на її користь.

Законний представник неповнолітнього Обвинуваченого ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить зменшити матеральну шкоду до 10000 грн., а моральну шкоду до 2000 грн., зауважуючи, що його дохід не дозволяю сплатити таку суму, приклавши до відзиву довідку про доходи, де дохід останнього за останні 6 місяців склав 5650 грн. Довідку про склад сім`ї, з якої вбачається що на його утриманні перебуває ще четверо малолітніх дітей. Довідку про те, що його сім`я є багатодітною. Довідку Управління соц. захисту насеслення про те, що родина ОСОБА_5 є малозабезпеченою. Та отримує матеральну допомогу, як малозабезпечена родина в розмірі 10537,37 грн. до 30.06.2023. Довідку про доходи ОСОБА_5 , з якої вбачається, що його річний дохід складає 59100 грн. Надав свідоцтва про народження дітей, 2005, 2006, 2009, 2012 року народження.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За правилами ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 1180 ЦКУ, відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах.

Згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітній у віці від 14 до 18 років відповідає за завдану ним шкоду на загальних підставах; лише в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, остання відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі його батьками (усиновлювачами).

Доказів відсутності у обвинуваченого майна достатнього для відшкодування завданої ним потерпілому шкоди, суду не надано, так само як і не надано доказів відсутності майна достатнього для відкшодування шкоди, тому суд вважає, що обвинувачений повинин відповідати за завдану ним шкоду на загальних підставах, згідно ст. 1179 ЦК України ( 435-15 ).

Отже, внаслідок винних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 завдано матеріальну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на його користь в розмірі 17483 грн.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_11 дійсно завдано моральних страждань, пов`язаних із настанням наслідків після тяжкої травми.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, зокрема, враховує глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнав останній. При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи.

З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань потерпілого є відшкодування обвинуваченим спричиненої моральної шкоди та з урахуванням матеріального стану іншої сторони, підлягає стягненню у розмірі 20000 грн.

Щодо цивільного позову представника неповнолітнього потерпілого в частині відшкодування витрат на правову допомогу.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., суд бере до уваги те, що питання розподілу процесуальних витрат чітко визначено главою 8 КПК України.

Відповідно до ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Згідно з ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (частина перша статті 126 КПК України). Ухвалючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України). Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів (частина друга статті 126 КПК України). Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства (постанова ВП ВС від 21.1.2018 справа №462/6473/16-ц, провадження №14-400 цс18).

Відповідно до припису ч.5 ст.128 КПК України, ст.134 ЦПК України передбачається вимога до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Наслідком невиконання цього обов`язку є право суду відмовити у відшкодуванні судових витрат, крім витрат на сплату судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону в доведенні іншої фактичної суми судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі істотного збільшення або зменшення заявленої до відшкодування суми судових витрат порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком сторона повинна довести неможливість передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку або поважність причин зменшення суми.

Виходячи із змісту статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України визначено, що процесуальні витрати, окрім інших, складаються з витрат на правову допомогу.

Тому, понесені потерпілою стороною процесуальні витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень, що договором про надання правничої (правової) допомоги №87 від 13.12.2022 розрахунком до нього (а.с.111), про надання правової допомоги від на суму 5000 гривень, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 374, ст. 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75, ст. 104 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: 1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 2) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду в розмірі 17483 (сімнадцять тисяч чотириста вімідесят три) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 20000 грн.(двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 понесені процесуальні витрати, а саме витрати на правову допомогу, в сумі 5000 грн. (десять тисяч) грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений, до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1 .