Справа № 751/9087/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/518/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

21 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

слідчої ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Чернігів, громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, не працюючому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 в цьому ж місті, раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 22 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли, а у кримінальному провадженні в межах строків досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, які неможливо виконати до закінчення строку дії запобіжного заходу, при тому, що більш м`які запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 ухвалу слідчого судді просить скасувати, як необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

Мотивує тим, що всупереч п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою містить лише посилання на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте, в ньому відсутній виклад обставин та посилання на відповідні матеріали, що підтверджують наявність цих обставин.

Визначальною та правовою підставою для звернення з клопотанням стала тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 , однак, тяжкість кримінального правопорушення повинна оцінюватись в сукупності з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та усіма обставинами справи і сама по собі не може свідчити про наявність або відсутність ризиків взагалі.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

Ризик втечі має оцінюватися в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять,майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, при цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та слідчу, які заперечували проти доводів сторони захисту, вказували на характер кримінального правопорушення та забезпечення безпеки потерпілих, які з боку підозрюваних піддавалися насильству, а ОСОБА_6 за поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , вимагаючи кошти, плоскогубцями давив пальці рук потерпілого, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів судового провадження СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове слідство в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000286 від 27 вересня 2022 року, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 152 КК України.

У порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України о 12 годині 55 хвилин 05 липня 2023 року в м. Києві за підозрою у вимаганні передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілими, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, був затриманий ОСОБА_6 .

08 серпня 2023 року ОСОБА_6 вручене повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді був продовжений.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

У рамках даного кримінального провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкція яких є безальтернативною та передбачає покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, при цьому кримінальні правопорушення були вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливою метою (вимагання грошових коштів у потерпілих з погрозами застосування насильства), в період дії воєнного стану в країні, отже, розуміючи тяжкість та невідворотність можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду, чинити тиск на потерпілих та свідків у даному провадженні, з метою зміни останніми своїх показань на свою користь, оскільки суд приймає до уваги виключно ті показання, які сприймає безпосередньо у судовому засіданні, а не ті, що були надані під час досудового розслідування.

При цьому, зважаючи на те, що джерело прибутків ОСОБА_6 невідоме, офіційно він не працює та доходів від незареєстрованої діяльності не має, реальним є ризик того, що він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Той факт, що він не працює, не має родини, міцних соціальних зв`язків та кола спілкування з особами позитивної спрямованості, які б могли утримати його від вчинення кримінально карних дій, ризик ухилення від досудового слідства та суду є об`єктивно можливим, адже користуючись оголошеним в країні військовим станом та тим, що частини областей України перебуває в тимчасовій окупації, підозрюваний може залишити місце проживання.

Викладені захисником положення рішень Європейського суду з прав людини, не спростовують висновків суду щодо існування реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 у разі обрання більш м`якого виду запобіжного заходу.

Обставини та характер вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , їх тяжкість та можливе покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, соціальна небезпека кримінальних правопорушень, які пов`язані із вимагання грошових коштів в громадян, з погрозою застосування до них насильства, дані про особу підозрюваного, його статус в суспільстві, особливості розслідування такої категорії справ та необхідність встановлення всіх об`єктивних обставин вчинення кримінальних правопорушень, а також зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваної особи, а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тобто, на даний час існують об`єктивні причини через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу, проведення вказаних слідчих та процесуальних дій необхідно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, рішення слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2023 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13