Справа № 126/320/22
Провадження № 1-кп/147/6/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

24 січня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000423 від 08.09.2021, про обвинувачення:

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 4 ст.187 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

24 січня 2024 року прокурор ОСОБА_5 через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що на сьогоднішній день, термін утримання обвинуваченого під вартою спливає, у зв`язку з чим є необхідним та доцільним вирішити питання, щодо продовження строку утримання під вартою, без зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді утримання під вартою, на більш м`який, оскільки обвинуваченому інкримінується правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України (напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою згодою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення та сховище; придбання, зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу), за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, крім того, вчиненим правопорушенням заподіяно шкоду у особливо великих розмірах. Сторона обвинувачення вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне обвинувачений може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що неодноразово було вказано в ухвалах суду. Всі з вище перерахованих ризиків та обставин, чітко відображені у відповідних матеріалах судової справи і продовжують мати своє місце на даний час.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти продовження строку тримання під вартою, не погоджується з наведеними ризиками прокурора, оскільки зібрано всі докази. Обвинувачений ОСОБА_6 тримається під вартою третій рік, є особою похилого віку, має ряд захворювань та немає жодного відношення до вчинення злочину. Просила змінити запобіжний захід її підзахисному на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він не причетний до вчинення злочину, який йому інкримінується, прокурор створює штучні докази його вини, тікати від суду він не збирається і немає куди тікати, зазначає, що йому сьомий десяток років.

Заслухавши учасників судового провадження, зважаючи на досліджені докази та положення ч.3 ст.331 КПК України, суд дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що розглянути кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та прийняти в судовому засіданні остаточне рішення не представляється можливим, оскільки по кримінальному провадженню не проведений повний судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Також, з положень норм ст. 199 КПК України випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні. Та з його урахуванням суд зазначає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою застосовано у зв`язку із доведенням перед судом ризиків передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений ОСОБА_6 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини, які обґрунтовують продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися. Таким чином, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення, суд дійшов висновків щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В цей час останні є дійсними та не зменшились, адже указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Згідно із вказаними ризиками ОСОБА_6 обвинувачуються, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 187 КК України) та тяжкого злочину (ч. 1 ст. 263 КК України), що з урахуванням тяжкості покарання свідчить про реальність ризику переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений раніше судимий за корисливі злочини, і знову обвинувачуються у вчиненні корисливого кримінального правопорушення, здійснювати незаконний вплив на потерпілу, яка ще не допитана судом, та свідків допит яких тільки розпочато, з метою спонукання їх до зміни своїх показань.

Того, що сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Водночас варто відмітити, що, у цій ситуації, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте окреслений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами про особу обвинуваченого збільшують ризик втечі, незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення настільки, що їх неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Установлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати.

Щодо питання чи зможуть інші більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, то варто указати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким варто вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Крім цього встановлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, зворотнього стороною захисту не доведено.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості правопорушень які інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 , не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується та відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених ст. 331 КПК України.

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає доцільним продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, а тому задовольняє клопотання прокурора.

Доводи сторони захисту про відсутність будь-яких ризиків, які б могли слугувати підставою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

Доводи сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 враховуються колегією суддів, разом з тим, стороною не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість тримання в умовах ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» обвинуваченого ОСОБА_6 .

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримані його захисником ОСОБА_8 щодо його непричетності до інкримінованих йому правопорушень, суд зазначає, що на сьогодні справа знаходиться на стадії допиту свідків, розглядаючи клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на стадії розгляду кримінального провадження по суті, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Посилання сторони захисту в судовому засіданні на тривалий термін перебування під вартою обвинуваченого суд не може вважати спроможними, адже тривалість розгляду справи залежить від об`єктивних обставин, які не завжди залежать від волі суду та/або учасників судового провадження.

Твердження сторони захисту про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту жодним чином не обгрунтовані.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 331, 350 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 23 березня 2024 року включно.

Копію ухвали направити на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» для вручення обвинуваченому та виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду складено та оголошено 25 січня 2024 року о 12 годині 45 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3