Провадження № 1-кп/201/491/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004119 від 20.10.2023 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, одружений, на утриманні перебуває малолітня дитина, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 16.08.2023 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, утриманців не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 07.10.2020 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_7

потерпіла ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним відносно ОСОБА_3 .

Епізод крадіжки речей ОСОБА_3 з автомобіля марки «BMW» д.р.н НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.10.2023 року, приблизно о 01 год. 40 хв., прибув до будинку АДРЕСА_5 , де побачив автомобіль марки «BMW» модель «428І», білого кольору, vin-code: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

На задньому пасажирському сидінні вказаного автомобілю на той час перебувало майно, належне ОСОБА_8 , а саме:

- окуляри сонцезахисні марки: «SAINT LAURENT» модель: «SL 276 MICA-001 53» вартістю 11 000 грн. 00 коп.;

- фотокамера марки: «Instax SQUARE» модель: «SQ6», серійний номер: « НОМЕР_3 », синього кольору, з ремінцем чорного кольору, вартістю 8 907 грн.;

- сумка жіноча (бежевого кольору), через плече, шкіряна, ручної роботи, назва: «Солнце Карпат», з тисненням орнаменту (по центру) та візерунком по краю сумки з однієї сторони, а з іншої тисненням дерева (по центру) та візерунком по краю сумки з іншої, розміром: г- 9 х Ш- 24 х в-21 см, вартістю 2192 грн.;

- сукня чорного кольору марки: «Dolce & Gabbana», модель «футляр-міні» вартістю 10 330 гривень.

Двері та вікна салону вказаного вище автомобіля були зачинені, доступ сторонніх осіб до салону автомобілю був обмежений, а тому в даному випадку, салон вказаного автомобілю ОСОБА_8 використовувала як сховище для тимчасового зберігання свого майна.

Вказане вище чуже майно, яке перебувало в салоні вказаного автомобіля, ОСОБА_3 визначив предметом свого злочинного посягання та в нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення такого чужого майна.

Далі ОСОБА_3 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиняючи злочин повторно, поєднуючи крадіжку з проникненням у сховище, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, підійшов до правої пасажирської двері транспортного засобу марки «BMW» модель «428І», білого кольору, vin-code: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для будь-яких інших осіб, діючи таємно, шляхом розбиття у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб скла, розташованого позаду від правої пасажирської двері вказаного транспортного засобу, проник до салону вказаного автомобіля, звідки викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме:

- окуляри сонцезахисні марки: «SAINT LAURENT» модель: «SL 276 MICA-001 53» вартістю 11 000 грн. 00 коп.;

- фотокамера марки: «Instax SQUARE» модель: «SQ6», серійний номер: «CPL11B704-302», синього кольору, з ремінцем чорного кольору, вартістю 8 907 грн.;

- сумка жіноча ( бежевого кольору ), через плече, шкіряна, ручної роботи, назва: «Солнце Карпат», з тисненням орнаменту ( по центру ) та візерунком по краю сумки з однієї сторони, а з іншої тисненням дерева ( по центру ) та візерунком по краю сумки з іншої, розміром: г- 9 х Ш- 24 х в-21 см, вартістю 2192 грн.;

- сукня чорного кольору марки: «Dolce & Gabbana», модель «футляр-міні» вартістю 10 330 гривень.

Після чого, ОСОБА_3 утримуючи при собі викрадене майно з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 32429 гривень.

Також, ОСОБА_3 на час вчинення вказаного злочину було відомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який офіційно оприлюднено у встановленому законом порядку, на всій території України введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Крім того, ОСОБА_3 на час вчинення вказаного злочину було відомо, що Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 року №254/2023, від 26.07.2023 року №451/2023, які офіційно оприлюднені у встановленому законом порядку, продовжено строк дії воєнного стану в Україні, у тому числі такий воєнний стан діяв і у день вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Вказані умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Епізод незаконного заволодіння ОСОБА_4 і ОСОБА_3 мопедом.

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22.10.2023 року приблизно о 13 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Олеся Гончара поблизу буд. № 2, побачили транспортний засіб - мопед марки «YAMAHA», модель «JOG SA 36J», 2007 року випуску, сірого кольору, vin: НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яким законно користувався ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Одразу після цього у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 раптово виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, вони заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом та розподілили між собою ролі у вчиненні такого кримінального правопорушення.

Далі, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці у вказані дату та час, реалізуючи вказаний спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб разом зі ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за їх спільними умисними діями ніхто не спостерігає та такі дії є таємними для будь-яких інших осіб, разом підійшли до вказаного мопеду.

Одразу після цього ОСОБА_4 , не маючи права користування вказаним мопедом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків таких дій у виді спричинення майнової шкоди власнику (користувачу) транспортного засобу, невстановленим під час досудового розслідування способом привів у дію двигун мопеду, після чого відійшов від мопеда та передав керування таким мопедом ОСОБА_3 , який також не мав права користування вказаним мопедом, та який, отримавши можливість здійснення руху мопеду після вказаних дій ОСОБА_4 , з використанням ввімкненого двигуна рушив на мопеді з першочергового місцеперебування мопеду, тим самим незаконно заволодів ним спільно зі ОСОБА_4 .

Далі, ОСОБА_4 сів на пасажирське сидіння цього мопеду та вони разом з ОСОБА_3 , який керував мопедом, продовжуючи свій спільний злочинний умисел, продовжили рух з першочергового місцеперебування транспортного засобу, таким чином умисно, спільно та незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме мопедом марки «YAMAHA», модель «JOG SA 36J», 2007 року випуску, сірого кольору, vin: НОМЕР_4 , вартість якого складає 27703 грн. 05 копійок, використавши вказаний мопед на власний розсуд, а саме пересувалися вулицями міста Дніпра до моменту їх затримання співробітниками поліції.

Вказані умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Загалом дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому в умовах воєнного стану, та за ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним відносно ОСОБА_4 .

Епізод незаконного заволодіння ОСОБА_4 і ОСОБА_3 мопедом.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.10.2023 року приблизно о 13 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Олеся Гончара поблизу буд. № 2, побачили транспортний засіб - мопед марки «YAMAHA», модель «JOG SA 36J», 2007 року випуску, сірого кольору, vin: НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яким законно користувався ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Одразу після цього у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 раптово виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, вони заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом та розподілили між собою ролі у вчиненні такого кримінального правопорушення.

Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці у вказані дату та час, реалізуючи вказаний спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_3 , скориставшись тим, що за їх спільними умисними діями ніхто не спостерігає та такі дії є таємними для будь-яких інших осіб, разом підійшли до вказаного мопеду.

Одразу після цього ОСОБА_4 , не маючи права користування вказаним мопедом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків таких дій у виді спричинення майнової шкоди власнику (користувачу) транспортного засобу, невстановленим під час досудового розслідування способом привів у дію двигун мопеду, після чого відійшов від мопеда та передав керування таким мопедом ОСОБА_3 , який також не мав права користування вказаним мопедом, та який, отримавши можливість здійснення руху мопеду після вказаних дій ОСОБА_4 , з використанням ввімкненого двигуна рушив на мопеді з першочергового місцеперебування мопеду, тим самим незаконно заволодів ним спільно зі ОСОБА_4 .

Далі, ОСОБА_4 сів на пасажирське сидіння цього мопеду та вони разом з ОСОБА_3 , який керував мопедом, продовжуючи свій спільний злочинний умисел, продовжили рух з першочергового місцеперебування транспортного засобу, таким чином умисно, спільно та незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме мопедом марки «YAMAHA», модель «JOG SA 36J», 2007 року випуску, сірого кольору, vin: НОМЕР_4 , вартість якого складає 27703 грн. 05 копійок, використавши вказаний мопед на власний розсуд, а саме пересувалися вулицями міста Дніпра до моменту їх затримання співробітниками поліції.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

2. Позиція обвинувачених

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнали свою вину у пред`явленому обвинуваченні повністю та підтвердили вчинення злочинів при викладених вище обставинах, щиро розкаялися у вчиненому, просили суд їх суворо не карати. ОСОБА_3 у засіданні вибачився перед потерпілою ОСОБА_8 . Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_3 останній визнав.

3.Позиція потерпілих

ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , які є потерпілими по епізоду незаконного заволодіння ОСОБА_4 і ОСОБА_3 мопедом, через канцелярію суду подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, претензій до обвинувачених не мають.

ОСОБА_8 , яка є потерпілою по епізоду крадіжки речей ОСОБА_3 з автомобіля марки «BMW» д.р.н НОМЕР_1 , просила призначити йому максимальне можливе покарання та задовольнити цивільний позов.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачені і потерпіла не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченими своєї вини, а також те, що вони не оспорюють всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності їх позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинувачених, дослідив документи, які характеризують їх особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинувачених

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому в умовах воєнного стану, та у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених відповідно ч. 4 ст. 185 і ч. 2 ст. 289 КК України, вірно.

Також суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були осудні у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Так, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 289 та ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжкими злочинами.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , суд визнає їх щире каяття.

Обставиною, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , судом визнано рецидив по відношенню ч. 1 ст. 263 КК України, за який його засуджено 16.08.2023 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Обставин, які, в силу ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставини, яка пом`якшує і обтяжує покарання, наявність постійного місця проживання, наявність на утриманні дитини,думку потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ,які претензій до нього не мають, оскільки мопед повернуто, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила призначити йому максимальне можливе покарання, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання як за ч. 2 ст. 289 так і за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді реального позбавлення волі, наближеного до мінімальної межі, встановленого санкцією інкримінованих кримінальних правопорушень.

Застосування положень ст. 71 КК України

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

При цьому, відповідно до п. 26 вказаної Постанови, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 16.08.2023 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. 19.09.2023 вирок набрав чинності. Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 .

Таким чином, з урахуванням викладених положень закону, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив злочин в період невідбутого покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськавід 16.08.2023, тому при призначенні ОСОБА_3 покарання суд керується положеннями ст. 71 КК України і визначає за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке є більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому підстав для застосування ОСОБА_3 ст. 69 і ст. 75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Призначене ОСОБА_3 покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Призначення додаткового покарання ОСОБА_3 .

Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна або без такого.

Згідно із ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Під корисливими спонуканнями, слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Таким чином, з системного аналізу зазначених норм слідує, що вирішуючи питання щодо призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

Наявність корисливого мотиву при кваліфікації дій за ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_3 органом досудового розслідування інкриміновано не було, також судом не встановлена наявність у ОСОБА_3 корисливого мотиву при незаконному заволодінні транспортним засобом.

Тому додаткове покарання у виді конфіскації майна суд йому не призначає.

Така правова позиція висловлена в постанові ККС ВС у справі № 195/122/16-к (посилання http://reyestr.court.gov.ua/Review/91571986).

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, який є тяжким, але від якого тяжких наслідків не настало (заподіяна шкода усунута, мопед повернуто потерпілому), соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, і відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ,які претензій до нього не мають, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання за ч. 2 ст. 289 КК Україниу вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

При цьомупідстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003№ 7«Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більшеп`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, соціального та матеріального становища обвинуваченого, стану здоров`я, статі та віку, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівня культури та освіти, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, і відсутності обставин, які обтяжують покарання а також думки потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ,які претензій до ОСОБА_4 не мають, а також через те, що тяжких наслідків від злочину не настало (заподіяна шкода усунута, мопед повернуто потерпілому), суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а тому вважає, що його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Призначення додаткового покарання ОСОБА_4 .

Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна або без такого.

Згідно із ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Під корисливими спонуканнями, слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Таким чином, з системного аналізу зазначених норм слідує, що вирішуючи питання щодо призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

Наявність корисливого мотиву при кваліфікації дій за ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_4 органом досудового розслідування інкриміновано не було, також судом не встановлена наявність у ОСОБА_4 корисливого мотиву при незаконному заволодінні транспортним засобом, а тому суд додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не призначає.

Така правова позиція висловлена в постанові ККС ВС у справі № 195/122/16-к від 10.09.2020 року (посилання http://reyestr.court.gov.ua/Review/91571986).

Також згідно зі ст. 77 КК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Наведений перелік є вичерпним.

Враховуючи, що ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з огляду на правову позицію, яка висловлена в ухвалі від 21 червня 2023 р. колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 953/6732/22, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна ОСОБА_4 суд не призначає.

7.Вирішення цивільного позову

Цивільний позов ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .

Цивільний позов ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , які є потерпілими по епізоду незаконного заволодіння ОСОБА_4 і ОСОБА_3 мопедом, не пред`явлений.

Цивільний позов ОСОБА_8 .

По епізоду крадіжки речей з автомобіля марки «BMW» д.р.н НОМЕР_1 , потерпілою ОСОБА_8 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 57 198,92 грн та моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.

Указаний позов ОСОБА_3 визнав в повному обсязі.

Вирішення позову ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який суд згідно ст. 129 КПК України має вирішити.

Судом встановлено, що у зв`язку з вчиненням ОСОБА_3 злочину з крадіжки речей з автомобіля марки «BMW» д.р.н НОМЕР_1 , потерпілій ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди, яка полягає у наступному.

Так, судом встановлено і не заперечувалось ОСОБА_3 , що він викрав з автомобіля наступні речі:

- окуляри сонцезахисні марки: «SAINT LAURENT» модель: «SL 276 MICA-001 53» вартістю 11 000 грн. 00 коп.;

- фотокамера марки: «Instax SQUARE» модель: «SQ6», серійний номер: « НОМЕР_3 », синього кольору, з ремінцем чорного кольору, вартістю 8 907 грн.;

- сумка жіноча (бежевого кольору), через плече, шкіряна, ручної роботи, назва: «Солнце Карпат», з тисненням орнаменту (по центру) та візерунком по краю сумки з однієї сторони, а з іншої тисненням дерева (по центру) та візерунком по краю сумки з іншої, розміром: г- 9 х Ш- 24 х в-21 см, вартістю 2192 грн.;

- сукня чорного кольору марки: «Dolce & Gabbana», модель «футляр-міні» вартістю 10 330 гривень.

Загальна вартість викрадених речей складає 32 429,00 грн, яка встановлена на підставі судово-товарознавчої експертизи № 241-23 від 14.11.2023 року (т. 1 а.п. 45-58) і підлягає стягненню з ОСОБА_3 .

Крім того, як встановлено судом і не заперечувалось ОСОБА_3 , він, вчиняючи протиправні дії, розбив скло в автомобілі, внаслідок чого автомобіль потребував подальшого ремонту, який відповідно до довідки-калькуляції №СЕ000000337 від 31 жовтня 2023 року (т.3 а.п. 56) коштував 19 544, 00 грн.

Ця сума також підлягає стягненню з ОСОБА_3 .

Що стосується відшкодування вартості інших речей, про які зазначає потерпіла ОСОБА_8 , а саме: гаманець «Pull&Bear», шкірний, з візерунком «Крокодил», вартістю 400,00 грн.; посібник користувача, набір книг власника BMW F32 4-Series 428i Coupe, в чорному шкіряному чохлі, з тисненням літер «BMW», вартістю 2 900,00 грн.; адаптер IPhone/IPod Lightning USB BMW F32, чорного кольору в поліетиленовому пакеті разом з інструкцією вартістю 600,00 грн, суд позбавлений можливості стягнути їх вартість, оскільки викрадення вказаних речей ОСОБА_3 не інкриміновано, а тому в задоволенні позову в цій частині відмовляє.

Теж саме стосується і відновлення документів, вартість яких просить стягнути з ОСОБА_3 , потерпіла. Так, у пред`явленому обвинуваченні відсутні документи, про які вказує потерпіла як на речі, які викрадені ОСОБА_3 , а саме: паспорт, посвідчення водія, банківська картка.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На думку суду, потерпіла має право на відшкодування матеріальної шкоди у зазначеному розмірі, оскільки судом встановлено, що їй в результаті протиправних дій обвинуваченого заподіяно матеріальну шкоду у загальному розмірі 51 973,00 грн.

Вирішення позову ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

У суду не виникає сумніву, що діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_8 завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що їй спричинено негативні зміни у її житті, які полягають у наступному.

Як зазначила потерпіла, автомобіль є для неї особливим придбанням, у зв?язку з тим, що про цей автомобіль вона мріяла ще з дитинства. Маючи в користуванні даний автомобіль, вона була дуже щаслива. 20 жовтня 2023 року, в момент коли вона побачила розбите скло в ньому, їй було дуже боляче, адже ейфорія від користування придбаним транспортним засобом до моменту вчинення злочину ще не пройшла.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілою понесені значні моральні страждання, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які вона могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади.

Окрім цього, окуляри, сумка та фотоапарат були для неї вкрай важливі, у зв?язку з тим, що це були подарунки від її матері та хлопця, яких, вона бачить дуже рідко, через те, що вони виконують бойові завдання за призначенням на лінії зіткненні на території Донецької області. Відсутність вказаних речей в її користуванні відтворюють у неї відчуття спустошеності та нагадують про розлуку з близькими.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц, відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Крім того суд зазначає, що виходячи із висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного в постанові від 23.01.2019 року (справа № 187/291/17, провадження № 51-274км17), при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів вирішується в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Щодо запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_3 .

22.10.2023 ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 208 КПК України (т.1 а.п. 211).

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2023 ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 53 680,00 грн з покладанням, у разі внесення застави, певних обов`язків.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжувався і на момент винесення цього вироку є діючим, застава не сплачена.

Тому строк відбування покарання ОСОБА_3 слід обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 22.10.2023 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 22.10.2023 по день набрання вироком законної сили у відповідності як один день попереднього ув`язнення рівний одному дню позбавлення волі.

Разом з цим, згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема «рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження», у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили».

Суд враховує, що різниця між пунктами а) та с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що ці пункти визначають різний правовий характер, різні підстави, різні вимоги до рішення про тримання під вартою.

Пункт а) вимагає лише законного вироку суду, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання. Пункт с) вимагає розумної підозри, наявності ризиків, якомога коротшого періоду перебування під вартою невинуватої особи. Крім того, для затримання за пунктом с) передбачаються спеціальні гарантії частини 3 статті 5 Конвенції. Також гарантії частини 4 статті 5 Конвенції мають дуже обмежене застосування до пункту а).

За правом багатьох країн затримання у очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою і засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. Однак відмінності між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 §1 а), в якій не зазначається про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні (правова позиція, викладена у рішенні «Monnel and Morris v. the United Kingdom», заяви № 9562/81 та 9818/82, від 02 березня 1987 року).

Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Ruslan Yakovenko v. Ukraine», заява № 5425/11, від 04 червня 2015 року).

Термін «після засудження» не можна тлумачити так, ніби він стосується лише остаточного засудження. Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6 (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Wemhoff v. Germany», заява 2122/64, від 27 червня 1968 року).

Отже, незважаючи на те, що за законодавством України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком, що набрав законної сили, з погляду статті 5 Конвенції воно буде розглядатися як таке, що підпадає під пункт а): законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Відповідно немає необхідності у будь-якому клопотанні при вирішення питання запобіжного заходу на цій стадії, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами; немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку: розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду; обмеження строку дії запобіжного заходу має на меті забезпечити можливість періодичного перегляду тримання під вартою до вироку, у разі винесення обвинувального вироку міркування, які зумовлюють необхідність періодичного перегляду, не мають значення, тому тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, в той час, як ст. 197 КПК України передбачає не строк тримання під вартою, а строк дії відповідної ухвали, після якого вона втрачає силу, а тому вирок діє протягом строку покарання, якщо не скасований. Обґрунтованість вироку не стосується законності тримання під вартою, навіть у разі його скасування, тримання під вартою на його підставі буде законним, у тому числі з погляду статті 5 Конвенції.

Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, враховуючи вимоги п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, пункту а) ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, зокрема, рішення «Ruslan Yakovenko v. Ukraine» згідно якої обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні пункту а) ст. 5 Конвенції після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню, суд вважає, шо в даний час немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку, розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований обвинуваченому до набрання вироком законної сили підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 53 680,00 грн слід скасувати.

Щодо запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_4 .

22.10.2023 ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України (т.1 а.п. 138).

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2023 ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 53 680,00 грн з покладанням, у разі внесення застави, певних обов`язків.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 продовжувався і на момент винесення цього вироку є діючим, застава не сплачена.

Тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.10.2023 року по день винесення цього вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України, дані про особу засудженого і призначене йому покарання, слід змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

Враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 53 680,00 грн слід скасувати.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати.

По епізоду крадіжки ОСОБА_3 речей з автомобіля марки «BMW» д.р.н НОМЕР_1 :

- судово-товарознавча експертиза № 241-23 від 14.11.2023 року, вартістю 238, 98 грн (т. 1 а.п. 44);

- судова трасологічна експертиза за експертною спеціальністю 4.6. (дактилоскопічні дослідження) № СЕ-19/104-23/38237-Д від 27.10.2023 року, вартістю 956,00 грн (т. 1 а.п. 62);

судова трасологічна експертиза за експертною спеціальністю 4.6. (дактилоскопічні дослідження) № СЕ-19/104-23/39487-Д від 03.11.2023 року, вартістю 956,00 грн (т. 1 а.п. 79);

Вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

По епізоду незаконного заволодіння ОСОБА_4 і ОСОБА_3 мопедом:

- судова трасологічна експертиза за експертною спеціальністю 4.6. (дактилоскопічні дослідження ) № СЕ-19/104-23/37569-Д від 23.10.2023 року, вартістю 1195,00 грн (т. 1 а.п. 250);

- судова транспортно-товарознавча експертиза № СЕ-19/104-23/38524-АВ від 03.11.2023 року, вартістю 1195,00 грн (т.2 а.п. 86).

Вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 порівну.

Керуючисьст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватиму вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 і ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 289 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна;

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_3 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськавід 16.08.2023 і остаточно призначити до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_3 строк відбуття покарання обчислювати з 22.10.2023 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 22.10.2023 по день набрання вироком законної сили у відповідності як один день попереднього ув`язнення рівний одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 53 680,00 грн скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_11 витрати на проведення судової експертизи в сумі 238,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави (КБК 24060300) витрати на проведення судових експертиз в сумі 3107,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 51 973,00 грн та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн, а всього 56 973,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - змінити на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та негайно звільнити його з-під варти.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 53 680,00 грн - скасувати.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст.194 КПК України, до набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.10.2023 року по 05.02.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (КБК 24060300) витрати на проведення судових експертиз в сумі 1195,00 грн.

Цивільний позов до ОСОБА_4 не пред`явлений.

Після набрання вироком сили речові докази:

- палицю з цвяхами, яка передана на зберігання до камери схову ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 273 від 20.10.2023 (т. 1 а.п. 17, 19) знищити;

- дактилокарту, заповнену на ім`я ОСОБА_3 , - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.п. 73);

- дактилокарту, заповнену на ім`я ОСОБА_3 , яка передана на зберігання до камери схову ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 286 від 03.11.2023 (т. 1 а.п. 88, 89) знищити;

- дактилокарти, заповнені на ім`я ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.п. 241);

- чотири оптичні диски з відеозаписами - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 111, 118; т. 2 а.п. 4, 11);

- мопед марки «YAMAHA», модель «JOG SA 36J», 2007 року випуску, сірого кольору, vin: НОМЕР_4 , ключ від нього, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 (т. 2 а.п. 99), - залишити останньому за належністю.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1