ВИРОК

іменем України

(на підставі угоди про визнання винуватості)

06.12.2023 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро в режимі відеоконференції з Державною установою виконання покарань (№ 4) управління Державної пенітенціарної служби України, кримінальне провадження №0001464 від 05.11.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з базовою спеціальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не маючого на своєму утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.11.2023 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , 03.11.2023 винаймав кімнату у хостелі «Сонячний» за адресою: м.Дніпро, вул. Любарського, 86, де перебував в ніч з 03.11.2023 на 04.11.2023.

Так, ОСОБА_4 , 04.11.2023 приблизно о 08 годині 16 хвилин підійшов до столу рецепції, який розташований при головному вході у вищевказаний хостел, де у адміністратора хостелу ОСОБА_6 купив каву.

Далі, 04.11.2023 приблизно о 08 годині 16 хвилин ОСОБА_4 , під час отримання решти грошових коштів за сплачену ним каву, побачив грошові кошти, які знаходились в зеленому конверті у шухляді стола рецепції та які належать ФОП ОСОБА_7 .

В цей час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів, які належать ФОП ОСОБА_7

ОСОБА_4 , будучи обізнаним, що 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, на території України введено воєнний стан, а також те, що у подальшому, відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 № 451/2023, строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 продовжено строком на 90 діб (тобто до 15.11.2023) приступив до реалізації свого злочинного умислу при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, 04.11.2023 приблизно о 08 годині 39 хвилин, перебуваючи біля стола рецепції, який розташований при головному вході у вищевказаний хостел «Сонячний», за адресою: м.Дніпро, вул. Любарського, 86, скориставшись відсутністю поруч адміністратора готелю ОСОБА_8 , яка відійшла до службового приміщення готелю, відсутністю інших осіб, лівою рукою взяв зі шухляди столу зелений конверт, в якому знаходились грошові кошти в сумі 6500 гривень, тим самим таємно викрав чуже майно, яке належить ФОП ОСОБА_7 .

Доводячи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, до кінця, ОСОБА_4 , утримуючи при собі зелений конверт, в якому знаходились грошові кошти в сумі 6500 гривень, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 , спричинив матеріальну шкоду ФОП ОСОБА_7 на загальну суму 6500 гривень.

29.11.2023 року у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України та між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості останнього.

Відповідно до даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у кримінальному правопорушенні та обсяг підозри за ч. 4 ст. 185 КК України.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, а саме - на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без застосування спеціальної конфіскації.

В угоді передбачені наслідки її ухвалення та затвердження, невиконання яких роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_4 .

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті.

Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, таємно викрав зазначене чуже майно.

Суду також показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який відноситься до умисних корисливих тяжких злочинів, беззастережно і добровільно, повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинувачені.

Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.ст. 472, 473 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди та наполягає на затвердженні даної угоди.

Потерпіла ОСОБА_7 у підготовче судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з письмового заявою про здійснення судового розгляду кримінального провадження без її участі, претензій матеріального характеру до обвинуваченого відсутні, оскільки майно повернуто власнику, та вона не заперечує проти укладання вищевказаної угоди між прокурором та обвинуваченою.

За таких підстав суд вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, а тому дії обвинуваченого повинно кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 судом роз`яснено, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, він має права передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Таким чином, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, суд дійшов висновку про відповідність угоди вимогам ст.ст. 470, 472 КПК України, добровільність її укладення, відповідності інтересам суспільства, можливості її виконання та наявності всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

З урахуванням вищевикладеного, а, також, даних, які характеризують особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, тобто: ОСОБА_4 щиро кається, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність, характеризується задовільно, відсутні з боку потерпілого претензії матеріального характеру, має реєстрацію та постійне місце проживання, тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без застосування спеціальної конфіскації, і вважає це доцільним з огляду на наявність декількох обставин, пом`якшуючих покарання, а також, враховуючи, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, та якого на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Суд враховує, що відповідно до припису ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, зарахувавши при цьому в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуте повністю або частково покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 368 КПК України визначено, що, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а ч. 6 цієї статті також визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до роз`яснень частини 2 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням (в даному випадку стосується покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2023 року, яким обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, та якого на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік) вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права, які передбачає ч. 4 ст. 70 КК України визначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.02.2021 року (справа №760/26543/17).

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 був засуджений за вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, та якого на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, тому суд вважає неможливим у даному випадку застосовувати інститут призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в порядку ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки ураховуючи засудження ОСОБА_4 у розглядуваному кримінальному провадженні до покарання, що належить відбувати реально, означений вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2023 року підлягає самостійному виконанню.

З огляду на викладене, вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2023, яким засуджено ОСОБА_4 , виконується самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Початок строку відбування покарання призначеного ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та затримання засудженого.

Спеціальну конфіскацію не застосувати.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 314, 369-371, 468-476, ч. 15 ст. 615 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 29 листопада 2023 року про визнання винуватості між прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпро ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №0001464 від 05.11.2023 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 29 листопада 2023 року покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання призначеного ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та затримання засудженого.

Спеціальну конфіскацію не застосувати.

Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2023, яким ОСОБА_4 визнано винуватим за ч.4 ст.185, ст.ст. 75, 76 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, - виконувати самостійно.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази: оптичний диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом з камери спостереження, залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченому, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

Головуючий суддя: ОСОБА_1