ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/419/24 Справа № 214/4857/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року за кримінальним провадженням, внесеним в ЄРДР за №0000168 від 26.05.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

в провадженні Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу на розгляді перебуває кримінальне провадження за №0000168 від 26.05.2022 року стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до 06 січня 2024 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати запобіжний захід до ОСОБА_8 не пов`язаний з позбавленням волі.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_8 незаконно затримано та з 14.04.2022 року по 20.04.2022 року піддавали насиллю та тортурам.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 співпрацював зі слідством, логічно та послідовно пояснював свої дії, та повністю спростував обґрунтованість повідомлення про підозру та зазначив, що був вимушений вчиняти певні дії. Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, а тому підозра та обвинувачення є необґрунтованими і незаконними.

Звертає увагу, що щодо незаконних дій стосовно ОСОБА_8 внесені відомості в ЄРДР за ч.ч. 1,2 ст.146-1 КК України та ч. 2 ст.365 КК України.

Вказує, що судом досліджено низку доказів, в тому числі допитано двоє свідків, через телефон та із засекреченими анкетними даними, на клопотання щодо виклику свідків для допиту у судовому засіданні прокурором повідомлено, що місце знаходження вказаних свідків не відомо. Показання вказаних свідків стали одним із основних доказів, як під час обрання запобіжного заходу так і під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою.

Звертає увагу, що суд апеляційної інстанції в даному проваджені не може давати правової оцінки доказам у кримінальному провадженні, однак може визначити вагомість зібраних доказів, достатніх для запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки з 9 томів кримінального провадження, досліджених судом, прокурором не надано жодного доказу підтвердження вини ОСОБА_8 , обвинувачення носить формальний характер та свідчить про виключно обвинувальний уклін здійснення досудового розслідування, який спрямований виключно на притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 при відсутності в його діях будь-якого кримінального правопорушення.

Також захисник вказує на низку дій ОСОБА_8 , які йому інкриміновані, однак, які не містять складу злочину.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою не звернув увагу на відсутність обґрунтованості підозри, лише постався на тяжкість можливого покарання. Наголошує, що самого лише посилання на ризик переховування від суду не достатньо, а доказів та аргументів прокурором з цього приводу не наведено, а судом не надано оцінки. Інші ризики спростовані та перестали існувати.

Дослідженими матеріалами кримінального провадження встановлено відсутність доказів щодо епізоду передачі ОСОБА_8 військовослужбовця представникам окупаційної влади.

Вказує, що заявлені прокурором ризики відсутні та зменшились зі спливом часу. Суд визнав доведеним ризик переховування від суду з метою уникнення можливого покарання за скоєння інкримінованого злочину, однак самого посилання не достатньо, треба навести які-небудь аргументи та докази на їх підтвердження, в тому числі і спростувати докази сторони захисту. Більш того, у ОСОБА_8 була об`єктивна можливість переховуватись від суду, однак він самостійно з`явився до тимчасового місця дислокації управління СБУ, отримав повідомлення про підозру та самостійно з`явився до суду, що залишається без уваги суду.

Щодо ризику, впливу на свідків, то прокурором не заявлено жодного свідка сторони обвинувачення, а тому вказаний ризик є лише припущенням. Також є надуманим і не підтвердженим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Наголошує, якщо припустити існування заявлених ризиків, то вони є мінімально формальними, з огляду на можливість та спосіб реального вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на їх реалізацію.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 є загально відомою особистістю у м. Херсон, має авторитет серед депутатів, виключно позитивно характеризується, є підприємцем та меценатом міста Херсон, має стійкі соціальні зв`язки, родину, в якій утримує та виховує шестеро дітей.

Вказує, що судом допитані свідки, які підтвердили фактичні обставини, на які неодноразово посилався обвинувачений щодо безпосередньої участі у переховуванні військовій ЗСУ, їх зброї та боєприпасів, за наступним їх пере направленням до м. Миколаїв, вже із окупованого м. Херсон, підтвердили факт схоронення зброї та її передачі до ЗСУ після де окупації міста. Вказані свідки надали ОСОБА_8 виключно позитивну характеристику.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який просив його апеляційну скаргу задовольнити та замінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав доводи свого адвоката та просив апеляційну скаргу задовольнити повністю, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту вчиненого в умовах воєнного стану і надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню затриманий 20 квітня 2022 року.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше подібне кримінальне правопорушення. у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегією суддів досліджено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, яке відповідає нормам передбаченим ст. 184 КПК України, в якому належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та виклад обставин на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність заявлених ризиків.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, та на цей час продовжують існувати ризики того, що він може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за скоєння інкримінованого йому злочину, вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Надаючи оцінку наявним ризикам, тим обставинам, що на теперішній час триває збройна агресія з боку російської федерації та воєнний стан в Україні, вказане ускладнює контроль за виконанням більш м`якого запобіжного заходу, а й відповідно надає можливість для переховування від суду, враховуючи специфіку інкримінованого злочину, ОСОБА_8 може повернутися до співпраці з представниками країни-агресора, а тому беззаперечно існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до відповідних дій, які перешкоджатимуть подальшому судовому розгляду.

Місцевим судом враховано, що продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України. Вказаний ризик підтверджується наявністю у обвинуваченого подвійного громадянства, користуючись правами громадян інших держав обвинувачений може намагатись уникнути відповідальності за кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, характеру інкримінованого йому злочину, ставлення ОСОБА_8 до скоєного.

При цьому, наведення доказів на підтвердження наявності ризиків, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі, норми діючого КПК не вимагають. Колегія суддів вважає, що наявність заявлених ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Отже, враховуючи сукупність даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання його винним, колегія суддів вважає цілком ймовірними ризики переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом або вчинення іншого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, що є достатніми підставами для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Твердження захисника, що ОСОБА_8 незаконно затримано та було піддано насиллю та тортурам, не є предметом даного апеляційного перегляду, а може слугувати підставою для оскарження дій органів досудового розслідування та може бути враховано при ухвалені остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .

Перевірка вагомості достатніх доказів задля встановлення доцільності тримання ОСОБА_8 під вартою, як про це стверджує захисник, на даній стадії кримінального провадження не є актуальним, оскільки усі докази, які прокурор вважав необхідними вже зібрані та обвинувальний акт перебуває на розгляді у суді першої інстанції, отже перевірка обґрунтованості обвинувачення здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, є предметом дослідження при розгляді кримінального провадження по суті та будуть оцінені судом першої інстанції в нарадчій кімнаті при ухвалені остаточного рішення відповідно до вимог ст.368 КПК України, за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів під час судового розгляду. При цьому, на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не надається оцінка доказам з точки зору їх допустимості та достатності для визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводи захисника про недоведеність та необґрунтованість ризику впливу на свідків не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом ризик впливу на свідків, не встановлений, а прокурором у своєму клопотанні від 30.10.2023 року, не заявлений.

Колегія суддів зазначає, що позитивна характеристика ОСОБА_8 , авторитет серед депутатів та стійкі соціальні зв`язки не можуть слугувати безумовною підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки у сукупності з обставинами кримінального провадження та даними про особу обвинуваченого, на даному етапі є виправданим тримання під вартою ОСОБА_8 та інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам.

Наявність достатніх стримуючих факторів, у разі застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів, а також наявність будь-яких застережень, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, суду не надано та стороною захисту не доведено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості зміни запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді