ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000367, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Луцька Волинської області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, має на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14 березня 2023 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік;

- 16 березня 2023 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області до покарання у виді обмеження волі строком на два роки, за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяці позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до знов призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2023 року, за яким він засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік та за вироком від 16 березня 2023 року Луцького міськрайонного суду Волинської області, засудженого до покарання у виді обмеження волі строком на два роки, за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік та остаточно призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня фактичного затримання, а саме з 19.06.2023 року.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , будучи засудженим 16.03.2023 вироком Луцького міськрайонного суду за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме 06.04.2023 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, для власного вживання, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого, згорток із вмістом кристалічної речовини білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP, яку в подальшому поклав до кишені власної куртки, в яку був одягнений та зберігаючи при собі переніс на прилеглу територію до будинку №9 по вул. Замкова у м. Луцьку, де продовжував зберігати при собі до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час огляду місця події, проведеного у період часу з 17 години 32 хвилин по 17 години 38 хвилин 06.04.2023.

Згідно з висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № CE-19/103-23/3851- НЗПРАП від 12.04.2023, надана на дослідження подрібнена кристалічна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP в речовині становить 0,9071 г.

Крім того, 06 квітня 2023 року, близько 19 години 35 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора», що за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності, 38, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, а також продовженого Указом Президента України № 58/2023 від 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з торгових полиць, повторно, таємно викрав бездротові навушники «Wireless TWS-4» вартістю 315 гривень 34 копійки, навушники «Bluetooth X-Digital HBS-110» вартістю 365 гривень 67 копійок, зарядний пристрій «Power Bank 1000 mAh» вартістю 448 гривень 67 копійок та сонцезахисні окуляри «Універсал» вартістю 142 гривні 67 копійок, чим завдав ТзОВ «Вигідна покупка» майнову шкоду на загальну суму 1272 гривні 35 копійок.

Крім того, 19 червня 2023 року в період часу з 20 години 51 хвилині по 21 годину 10 хвилин, перебуваючи у приміщенні торгівельної зали магазину «Епіцентр», що за адресою: Волинська область, Луцький район, село Липини, вулиця Окружна, будинок №37, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №254/2023 від 01 травня 2023 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 02 травня 2023 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав з прилавку стартовий пакет «Vodafone SuperNet Pro-1» вартістю 105 гривень, електростанок марки «Philips OneBlade QP2721/20» вартістю 1013 гривень 21 копійка та маркер перманентний CENTROPEN «PERMANENT» вартістю 12 гривень 96 копійок, чим спричинив ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» майнової шкоди на загальну суму 1131 гривня 17 копійок.

У поданих до суду апеляційних скаргах:

- захисник не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, як можливо зрозуміти зі змісту скарги, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування положень ст. 69 КК України. Зазначає, що суд при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому не в повній мірі дотримався вимог ст. 50, 65 КК України. Посилається також на те, що судом неналежним чином враховано особу обвинуваченого, зокрема, його міцні соціальні зв`язки, стан його здоров`я, на утриманні має малолітню дитину, непрацездатних батьків пенсійного віку, наявність обставин, які пом`якшують покарання: визнання вини в повному обсязі, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування шкоди. Крім того, захисник акцентує увагу на тому, що обвинувачений за час досудового розслідування уже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, матері, батька та близьких.

Враховуючи наведені доводи просить оскаржений вирок в частині призначеного покарання змінити та застосувати при визначенні ОСОБА_7 міри покарання ст. 69 КК України.

- прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, оскаржує вирок у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ст. 69-1 КК України за наявності обставин, які пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, при відсутності обставин, які обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті). Однак, судом першої інстанції при ухвалені вироку вказаних норм процесуального і матеріального права не дотримано. При встановленні наявності визначених ст. 69-1 КК України сукупності обставин, які пом`якшують покарання винного, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, не застосував положення вказаної норми закону. Таким чином, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, яке перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією вказаної норми, тим самим допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання за ст. 71 КК України не застосовано правила складання покарань, передбачені ст. 72 КК України, та не переведено менш суворий вид покарання у більш суворий у співвідношенні одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі. Також, наявні підстави для зарахування обвинуваченому в строк покарання строк його перебування у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» (як попереднього ув`язнення) з 19.06.2023 до моменту приведення оскарженого вироку до виконання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, прокурор просить скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.

На підставі ст.. 71 КК України до призначеного даним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2023 у виді позбавлення волі на строк 7 місяців та частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 16.03.2023 Луцького міськрайонного суду Волинської області у виді обмеження волі на строк 2 місяці, що із врахуванням ч. 1 ст. 72 КК України становить 1 місяць позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.06.2023 - з 19.06.2023 до моменту приведення цього вироку до виконання, із розрахунку відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення з викладених у ній підстав, а скаргу сторони захисту заперечив, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора підтримали частково та просили задовольнити скаргу подану захисником, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає скарги частково підставними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У суді апеляційної інстанції знайшло підтвердження покликання прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, які обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються:

1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину;

2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

У постанові Верховного Суду України від 14.04.2016 року (справа №5-23кс(15)16), надано оцінку судовій практиці та сформульовано правовий висновок щодо призначення покарання із застосуванням статті 69-1 КК України, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, та зазначено, що правила призначення покарання, передбачені у статті 69-1 КК України, можуть застосовуватися судом за наявності як усіх, так і хоча б однієї з обставин, перелічених у пунктах 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, зазначивши, що покарання винної особи пом`якшують щире каяття і відсутність обставин, які обтяжують покарання, за умови, що діяння засудженого не спричинило жодних наслідків (збитків чи матеріальної шкоди).

Зі змісту вказаних норм права, а також висновків Верховного Суду України слідує, що за наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обставин, які обтяжують покарання, призначення покарання у розмірі, який не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини КК України - є обов`язковим.

Так, як убачається з оскарженого вироку судом визнано доведеним, повне визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідно ст. 67 КК України, при цьому встановлено обставини, які пом`якшують покарання, відповідно ст. 66 КК України, а саме -, щире каяття, відшкодування шкоди.

Аналізуючи вказану вище норму права та конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повинен був призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 69-1 КК України.

Апеляційна інстанція звертає увагу, що відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України, вчинення крадіжки в умовах воєнного стану карається позбавленням волі від 5 до 8 років і, з урахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 69-1 КК України, в даному випадку, покарання за вчинення вказаного злочину не може перевищувати 5 років 4 місяці.

Однак, в порушення вимог ст. 69-1 КК України, суд призначив покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, яке перевищує дві третини від максимального строку.

Таким чином, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному незастосуванні вимог ст. 69-1 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора слушними, у зв`язку з чим, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання слід змінити, та на підставі ст. 69-1 КК України зменшити строк призначеного ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі.

При визначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України апеляційний суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження, повне визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, відшкодування шкоди. У суді апеляційної інстанції підтвердився факт визнання ОСОБА_7 своєї вини у повному обсязі, щире каяття та відшкодування шкоди.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, в установах міста на обліку не перебуває, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визначення покарання у виді позбавлення волі, однак у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, враховуючи положення ст. 69-1 КК України, а також вимоги ст. 65 КК України, тобто зменшення призначеного судом першої інстанції розміру покарання до 5 років позбавлення волі, про що частково просять у апеляційних скаргах прокурор та захисник обвинуваченого.

Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 рік 6 місяців, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України апеляційний суд за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначає ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного вироком Луцького міськракйонного суду Волинської області від 28 липня 2023 року покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2023 року та вироком від 16 березня 2023 року Луцького міськрайонного суду Волинської області, із врахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно призначити покарання у вигляді 5 років 2 місяці позбавлення волі.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обраний апеляційним судом вид та розмір покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим ОСОБА_7 , так і іншими особами.

Доводи захисника обвинуваченого про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто суворого покарання апеляційний суд вважає безпідставними, та такими, що не узгоджуються із матеріалами кримінального провадження. Крім того, слід зауважити, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням статті 69-1 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років, є мінімальним строком в межах санкції частини 4 статті 185 КК України, відповідно до якої встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

З цих же підстав, апеляційний суд акцентує увагу, на призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням найбільш лояльного принципу із передбачених вказаною саттею, а саме принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке, на думку апеляційного суду, буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. 50, 65 КК України.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

Інших доводів, які б вказували на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості чи, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень захисником у апеляційній скарзі не наведено, а її посилання на невмотивованість рішення суду в цій частині є неспроможними, оскільки суд належним чином вмотивував усі доводи, які захисник наводить у своїй апеляційній скарзі.

Поміж тим, колегією суддів оцінюються критично покликання прокурора в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції при призначенні покарання на підставі ст. 71 КК України не застосовано правила складання покарань, передбачені ст. 72 КК України, зокрема, не переведено менш суворий вид покарання у більш суворий у співвідношенні одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Складання покарань різних видів здійснюється з обов`язковим урахуванням вимог, що містяться в частинах 1-4 ст. 72 КК України.

Остаточне покарання за сукупністю вироків призначається у тих межах, що встановлені в частинах 2 і 4 ст. 71 КК і визначається судом з урахуванням того, що згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання у всіх випадках обов`язково повинно бути більшим як від того покарання, що призначене за новим вироком, так і від невідбутої частини того покарання, що призначене за попереднім вироком.

Поміж тим, у кожному випадку це питання вирішується за розсудом суду, який обирає той чи інший принцип визначення остаточного покарання за сукупністю вироків з урахуванням конкретних обставин справи і даних про особу винного. Також при вирішенні цього питання належить враховувати, що не регламентовано визначення точного строку покарання, який підлягає поглиненню чи приєднанню.

Отже, не зазначення у вироку суду невідбутої частини, яка приєднується до призначеного покарання, з урахуванням того, що обвинуваченому за попередніми вироками був призначений іспитовий строк під час якого він і вчинив нові злочини, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не вказує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в розумінні положень ст. 412-413 КПК України.

Разом з тим, апеляційним судом при призначенні основного покарання ОСОБА_7 взято до уваги доводи прокурора про необхідність застосування правил складання покарань, передбачених положеннями ст. 72 КК України.

Усі інші апеляційні вимоги сторони обвинувачення, зокрема, і про необхідність зарахування обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання строк його перебування у ДУ «Луцький слідчий ізолятор», як попереднього ув`язнення з 19.06.2023 до моменту приведення вироку до виконання не свідчить про необґрунтованість і невмотивованість оскарженого вироку та не є істотним порушенням, яке перешкодило суду ухвалити законне, та обґрунтоване рішення, тим паче не є безумовною підставою для скасування оскарженого судового рішення. Також слід враховувати, що оскільки судом першої інстанції визначено рахувати початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з дня його затримання, а саме з 19.06.2023, то фактично судом першої інстанції зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.

Підсумовуючи наведене вище колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, а оскаржений вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Враховуючи наведене вище та керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Зменшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Залишити ОСОБА_7 призначене покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного даним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2023 та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.03.2023, із врахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді