Справа №523/8317/21
Провадження №1-кс/523/319/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000650 від 11.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст.362 КК України, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеси, громадянки України, з вищою освітою, маючої на утриманні двох дітей: 11 та 16 років, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка має статус адвоката відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 від 15.07.2020, виданого Радою адвокатів Одеської області, раніше не судимої, повідомленої про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.362 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області за процесуального керівництва прокурорів Суворовської окружної прокуратури міста Одеси проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000650 від 11.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 362 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 з 19.11.2018 до 02.11.2019 працювала на посаді державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг».

Статтею 1 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» передбачено, що інформаційна (автоматизована) система це організаційно-технічна система, в якій реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів. Захист інформації в системі - діяльність, спрямована на запобігання несанкціонованим діям щодо інформації в системі.

Відповідно до п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом Закон), Державний реєстр речових прав на нерухоме майно це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Реєстраційна дія державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Однією із загальних засад державної реєстрації прав, закріплених ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Приписами, викладеними у ч. 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

- присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

- формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; тощо.

Згідно зі ст. 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі документів, зазначених у ст. 27 Закону.

Водночас, досудовим розслідуванням установлено, що державний реєстратор ОСОБА_5 , у порушення вказаних вимог ст. 27 Закону, тобто без наявних правових підстав для реєстрації прав, вчинила реєстраційні дії, внаслідок яких з держаної власності безпідставно вибуло нерухоме майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті «Куяльник», розташоване у м. Одесі по вул. Лиманна, 152, 170, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Так, постановою від 23.04.1960 № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» (далі - Постанова № 606), Радою Міністрів Української РСР зобов`язано Міністерство охорони здоров`я УРСР передати до 01.05.1960 Українській республіканській раді профспілок, зокрема, всі діючі госпрозрахункові санаторії (крім туберкульозних), будинки відпочинку, санаторні пансіонати, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР, а також санаторії (крім туберкульозних) і будинки відпочинку, що будуються для цього управління.

Водночас, у п. 2 вказаної постанови зазначено, що передача майна профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організації здійснюється безоплатно з наданням права відання, а не на праві власності.

У додатку 1 до постанови № 606 переліку санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів, що передаються Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров`я УРСР, зокрема, за місцем розташування Одеська область, Куяльник, вказано про передачу санаторіїв

«ім. Карла Маркса», «ім. Леніна», «ім. Семашко» та санаторного пансіонату «Куяльник».

Крім того, у додатку № 2 до постанови № 606 переліку лікувально-допоміжних об`єктів на курортах Міністерства охорони здоров`я Української РСР, що передаються УРРП, зазначено, що з Одеського територіального управління передається, у тому числі, грязелікарня «Куяльник» (м. Одеса, Куяльник).

Також, 06.10.1990 прийнято та затверджено положення про Федерацію незалежних профспілок України, яким визначено її правовий статус, організаційну структуру, права та обов`язки. Положенням передбачено що Рада ФНПУ є правонаступником Української республіканської ради профспілок, а основні фонди, майно, які належали Укрпрофраді і необхідні для виконання цілей та завдань ФНПУ, становлять її власність і охороняються законом.

Постановою від 18.11.1990 № 2-1а Президія Ради Загальної конфедерації професійних спілок СРСР затвердила договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном від 18.11.1990, укладений між Загальною конфедерацією профспілок СРСР та Федерацією незалежних профспілок України, згідно з яким Федерації незалежних профспілок України передані права по володінню, користуванню і розпорядженню профспілковим майном, які належали ВЦРПС і її правонаступнику Загальній конфедерації праці на території України.

Санаторій «ім. Пирогова», санаторій «ім. Леніна», санаторій «ім. Семашко», курортна поліклініка «Куяльник», палац культури «Куяльник», кафе курорту «Куяльник», міжгалузеве підприємство на курорті «Куяльник», лікувально-діагностичний центр курорту «Куяльник» за адресою: м. Одеса, СЛОУ «Куяльник», включено до Переліку лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991 перебували у віданні Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок Федерації профспілок України Загальносоюзної конфедерації профспілок СРСР (колишнього ВЦРПС), складеного Фондом державного майна України.

Постановою Президії Ради Федерації незалежних професійних спілок України від 22.11.1991 № ІІ-ІІ-І «Про створення Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ухвалено створити на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, установ профспілок України Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів міста Києва № 9971 від 23.12.1991 зареєстровано Закрите акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця» як підприємство, яке є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об`єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створено на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до вказаної вище постанови від 22.11.1991 № ІІ-ІІ-І, Федерація незалежних профспілок України передала, а Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» прийняло майно територіальних санаторно-курортних закладів профспілок, санаторіїв, будинків відпочинку, пансіонатів, лікувальних і підсобно-допоміжних об`єктів, які були підвідомчі колишній Українській республіканській раді з управління курортів профспілок, в обсязі і сумі згідно з додатком, у тому числі, майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті «Куяльник», а саме: санаторіїв «ім. Пирогова», «ім. Леніна», «ім. Семашко», курортної поліклініки, палацу культури, грязелікарні «Куяльник», за адресою: м.Одеса, курорт Куяльник. За результатами передачі вказаних об`єктів складено акт від 24.01.1992 приймання-передачі майна Федерації незалежних профспілок України Акціонерному товариству лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

Водночас, постановою Верховної Ради Української РСР «Про захист суверенних прав власності Української РСР» від 29.11.1990 № 506-ХІІ введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» № 1540-XII від 10.09.1991, майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Постановою Верховної Ради України «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України» від 10.04.1992 передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об`єктів, які перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР тимчасово передано Фонду державного майна України.

Постановою Верховної Ради України № 3943-XII від 04.02.1994 «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР», до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Кабінету Міністрів України до 01.03.1994 доручено визначити органи управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників вищезгаданого майна До законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів).

Пунктом 1 Тимчасового Положення «Про Фонд державного майна України», затвердженого постановою Верховної Ради України № 2558-XII від 07.07.1992, чинного до 09.12.2011, Фонд державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України»

№ 4107-VI від 09.12.2011, Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Отже, усе майно, яке за часів існування Союзу РСР передано профспілковим організаціям є державною власністю та перебувало виключно у віданні таких організацій.

Внаслідок передачі майнових комплексів у відання Українській республіканській Раді профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала Рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому Федерація професійних спілок України, форма їх власності не змінилась та передане майно залишилося у власності Держави.

Відтак, Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі за текстом ПрАТ «Укрпрофоздоровниця») не набуло право власності на майно на підставі акту від 24.01.1992 приймання-передачі майна у власність від Федерації незалежних профспілок України, оскільки у Федерації незалежних профспілок України не було власником цього майна.

Водночас, ОСОБА_5 , будучи державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг», тобто особою, уповноваженою на здійснення реєстраційних дій відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у тому числі: відкривати розділи в Державному реєстрі прав; вносити до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; присвоювати за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; при наявності титульного власника Держави в особі Фонду Державного майна України на об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті «Куяльник», у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 10.09.2019 о 14 год 07 хв, з використанням власного електронного цифрового підпису, за відсутності підстав, передбачених ст. 27 Закону, прийняла рішення № 48603438 про державну реєстрацію права приватної власності ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на об`єкт нерухомого майна № 101 об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті «Куяльник» за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, будинок 170, у тому числі на нежитлові будівлі спального корпусу «Г», загальною площею 22 367,8 кв.м; спального корпусу«Д`загальною площею 22 409,7 кв.м; спального корпусу «З», загальною площею 22 697,7 кв.м;поліклініки «Ц», загальною площею 10 388,6 кв.м; палацу культури «Щ», загальною площею 10 116,4 кв.м;

реєстратури «К», загальною площею 895,0 кв.м; кафе «Л», загальною площею 83,5 кв.м, КНС «М», загальною площею 259,6 кв.м; КІШ «Н», загальною площею 5,5 кв.м; кафе «А», загальною площею 184,7 кв.м; кафе «Б», загальною площею 330,9 кв.м; кафе «В», загальною площею 864,8 кв.м; будинку відпочинку «Е",загальною площею 224,0 кв.м; господарського корпусу «Є», загальною площею 395,6 кв.м; котельної «П», загальною площею 514,3 кв.м; бювету «У», загальною площею 60,9 кв.м; туалету «Ф», загальною площею 27,6 кв.м; грязелікарні «Р», загальною площею 8760,4 кв.м.

За таких обставин, державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_5 , за відсутністю підстав, передбачених ст. 27 Закону, здійснила несанкціоновану зміну інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права приватної власності ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на нерухоме майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті «Куяльник» загальною вартістю 982 533 816 грн, чим спричинено значну шкоду власнику майна Державі в особі Фонду державного майна України.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг», тобто особою, уповноваженою на здійснення реєстраційних дій відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у тому числі: відкривати розділи в Державному реєстрі прав; вносити до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; присвоювати за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; при наявності титульного власника Держави в особі Фонду Державного майна України на об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті «Куяльник», діючи повторно, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 31.10.2019 о 17 год 10 хв, 17 год 41 хв, 18 год 21 хв та 18 год 53 хв, з використанням власного електронного цифрового підпису, за відсутності підстав, передбачених ст. 27 Закону, прийняла рішення за №№ 49462677, 49463537, 49464245, 49464718 про державну реєстрацію права приватної власності ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на об`єкти нерухомого майна за №№ 101, 101, 101 та 101 об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті «Куяльник» за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , у тому числі на свердловини № 16, загальною площею 11,9 кв.м;№10, загальною площею 6,5 кв.м; № 15,загальною площею 10,8 кв.м та нежитлові будівлі «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», загальною площею 2027,2 кв.м.

За таких обставин, державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_5 , за відсутністю підстав, передбачених ст. 27 Закону, діючи повторно, здійснила несанкціоновану зміну інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права приватної власності ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на нерухоме майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті «Куяльник» загальною вартістю 19 980 400,6 грн, чим спричинено значну шкоду власнику майна Державі в особі Фонду державного майна України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_5 .

Прокурор підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити, застосувавши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в рамках проведення досудового розслідування.

Підозрювана не заперечувала проти застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та просила обрати відносно неї запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: допитами свідків, висновками проведених експертиз, документами, отриманими в порядку, передбаченому Главою 15 КПК України (Тимчасовий доступ до речей і документів), іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності. Дані докази є вагомими доказами вини ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 може вдатися до спроб уникнення від покарання за інкримінований злочин, так як у випадку визнання її винною, санкція ч. 3 ст. 362 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками та іншими обставинами.

Так, виходячи з характеру та обставин інкримінованого ОСОБА_5 злочину та беручи до уваги особу підозрюваної можна дійти висновку про те, що у разі застосування менш суворого запобіжного заходу можливе.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Чеботарь проти Молдови (заява № 35615/06) від 13.11.2007 року, яке набуло статусу остаточного 13.02.2008 року, слова обґрунтована підозра означають наявність фактів чи інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

Отже, вважаю, що в результаті застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_6 , а також те, що зазначений запобіжний захід буде запобігати вчиненню підозрюваною дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі вимог ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею було встановлено, що надані прокурором докази доводять обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор. При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прокурор довів обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, тобто надані старшим слідчим докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Відтак вважаю за доцільне, можливе та необхідне застосувати до підозрюваною ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та або/суду.

Відтак, суд прийшов до висновку про можливість застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід як особисте зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи вказані обставини слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід як особисте зобов`язання строком на два місяці забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді, з покладенням на підозрюваного передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України низки обов`язків, тому клопотання підлягає задоволенню як обґрунтоване.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором (ч.5 ст. 194 КПК України).

Відтак, норма статті 194 КПК України передбачає необхідність визначення обов`язків, з передбачених цією статтею, які будуть покладені на підозрюваного. Відповідно, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, утримуватися від спілкування зі свідками цього кримінального провадження.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч.6 ст. 194 КПК України).

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 2 (два) місяці:

- прибувати до суду, слідчих слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурорів, якими здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням по даному кримінальному провадженню, за їх викликами;

- не відлучатись за межі території міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілою стороною та свідками у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області або його територіальних підрозділів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про наслідки ухилення від покладених на неї судом обов`язків.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням покладених обов`язків здійснює слідчий, а якщо справа перебуває в провадженні суду, - прокурор.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1