ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 343/472/20

провадження № 51-2838 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018, за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Княжолука, проживає в буд. АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК)

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 286 КК - до покарання у виді позбавленняволі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Прийнято рішення щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у тому, що він 10 січня 2020 року приблизно о 21 год, керуючи автомобілем марки «VolkswagenTransporter»,державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по ділянці автодороги між м. Долина та смт Вигода Калуського району Івано-Франківської області в напрямку м. Хуст Закарпатської області, порушив вимоги п. п. 1.5, 1.10, 2.3.б, д, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, вчасно не зреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , котрий рухався по узбіччю дороги. Після чого, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що своїми діями поставив життя потерпілого ОСОБА_11 у небезпечний стан, маючи можливість надати допомогу, не переконався чи останній її потребує, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу та не викликав бригаду екстреної швидкої допомоги, а умисно залишив ОСОБА_11 в небезпечному для життя стані та втік з місця події. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 березня 2023 року вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року щодо ОСОБА_10 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять судові рішення щодо ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю у діях останнього складу кримінальних правопорушень. Сторона захисту наголошує, що суд апеляційної інстанції всупереч приписам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) всіх доводів сторони захисту не перевірив, обґрунтованих відповідей на них не дав та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін. Зокрема, без належної уваги апеляційного суду залишилися доводи апеляційної скарги щодо відсутності повноважень у слідчого ОСОБА_12 під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні; недопустимості доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження; не роз`яснення апеляційним судом положень ст. 49 КК засудженому ОСОБА_10 .

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 частково підтримала доводи касаційної скарги захисників. Просила про застосування положень ст. 49 КК відносно засудженого ОСОБА_10 , а в іншій частині вимог касаційної скарги просила залишити без задоволення.

Представник потерпілого ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 заперечували проти задоволення касаційної скарги захисників та просили залишити її без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам повинна відповідати й ухвала апеляційного суду, а крім того, відповідно до ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

При цьому, виходячи з передбачених ст. 2 КПК завдань кримінального провадження, апеляційний суд, виконуючи обов`язок щодо ретельної перевірки аргументів апелянта, повинен використати всі процесуальні можливості, в тому числі провести судове слідство в необхідному обсязі згідно з правилами ст. 404 цього Кодексу.

Недотримання зазначених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Переглядаючи вирок щодо ОСОБА_10 в апеляційному порядку, вказаних вимог закону апеляційний суд не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , серед іншого, зазначали, що вирок суду ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, зокрема, протокол огляду місця події від 11.01.2020 не відповідає вимогам КПК, не містить повних і достовірних відомостей, за допомогою яких можливо встановити чітку обстановку місця події. Також порушено право на захист обвинуваченого оскільки розгляд відбувався лише за участі одного із захисників, а під час складання протоколу про затримання йому не було роз`яснення його прав та не був присутній захисник. При цьому слідчий ОСОБА_12 не мав повноважень здійснювати досудове розслідування в даному провадженні і всупереч процесуальному законодавству він також брав участь як спеціаліст під час огляду місця події.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції у ході апеляційного провадження, хоча і зазначив у мотивувальній частині прийнятого рішення короткий зміст наведених вище вимог, проте їх не перевірив, не надав відповіді на всі викладені доводи в апеляційній скарзі і не мотивував належним чином свого рішення про залишення її без задоволення.

При цьому за змістом оспорюваної ухвали позиція суду щодо правомірності засудження ОСОБА_10 вирішальною мірою ґрунтується на доказах, законність отримання яких оспорюється.

Отже, під час апеляційного розгляду суд не перевірив, чи додержався місцевий суд вимог ст. 91 КПК щодо обставин, які належать до предмета доказування за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК.

Апеляційний суд фактично обмежився згодою з наведеними у вироку суду доказами, формально зазначивши, що доводи апеляційної скарги сторони захисту спростовуються наведеними у вироку доказами та мотивами, а інші доводи не є істотними порушеннями вимог КПК.

Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою та не вирішив у передбаченому законом порядку питання щодо строків давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК.

Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду не відповідає приписам статей 370, 404, 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону у силу положень ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити усі доводи апеляційної скарги, за необхідності й наявності відповідних підстав повторно дослідити обставини кримінального провадження та ухвалити рішення, яке би відповідало вимогам ст. 370 КПК.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанцій.

З метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 січня 2024 року включно.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3