КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/42/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року, -

за участю:

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000035 та накладено арешт на майно, заборонивши здійснювати його відчуження та розпорядження, яке перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було набуто 08.06.2017 року;

- земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею (Га): 0.0361, кадастровий номер: :01:006:0123, право власності на яке було набуто 04.08.2021 року;

- будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 66,7, право власності на яке було набуто 04.08.2021 року.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах власника майна ОСОБА_6 , в якій ставить питання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_6 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Представник зазначає, що майно, яке на праві власності належить ОСОБА_6 та на яке накладено арешт не відповідає вимогам ст. 98 КПК України. Оскільки підставою для накладення арешту стало те, що ОСОБА_6 спільно проживає із ОСОБА_9 підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000035 від 11.01.2022 року, а як стверджує сторона обвинувачення, протиправні дії, в яких підозрюється ОСОБА_9 , вчинено у період часу з 11.01.2022 року по 27.02.2023 рік, у той же час майно набуте ОСОБА_6 було раніше ніж 11.01.2022 року, а відтак воно не може бути використане як доказ у даному кримінальному провадженні.

Крім того, під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, було встановлено, що майновий стан ОСОБА_6 є значно вищим за вартість майна, яке належить останній, що підтверджує фінансову можливість їй придбати таке майно.

Апелянт звертає увагу суду, що оскаржуваною ухвалою було незаконно обмежено ОСОБА_6 в її правах, а саме в тому, що останню не викликали на розгляд клопотання про арешт майна, а відтак позбавили можливості захищати свої права та інтереси.

Щодо питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року, представник зазначає, що розгляд клопотання прокурора в суді першої інстанції був проведений без участі власника майна, яка не була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, зі змістом оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 та її представник змогли ознайомитися тільки 13.10.2023 року.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Разом з тим, з метою недопущення затягування судового розгляду, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 від 11.01.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11.01.2022 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вирішили утворити та очолити стійке ієрархічне злочинне об`єднання - злочинну організацію, метою діяльності якої має стати протиправне особисте збагачення, шляхом вчинення систематичного, протягом невизначеного терміну часу, незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетаміну, на території м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 27.02.2023 року в порядку і з підстав, передбачених ст. ст. 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, зокрема ч. 1 ст. 255 КК України передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а положеннями ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

З актового запису № 2519 від 04.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 мають спільну дитину /а.м. 121/.

З відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи в період з 01.01.1998 по 31.12.2022 сума виплачених доходів ОСОБА_6 становить 1 109 138 грн., з яких 890 208 грн. отримано від реалізації рухомого та нерухомого майна /а.м. 133-145/.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має у власності:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було набуто 08.06.2017 року;

- земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею (га): 0.0361, кадастровий номер: :01:006:0123, право власності на яке було набуто 04.08.2021 (вартість вказаного майна згідно наявних відомостей - 29 687,00 грн.);

- будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 66,7, право власності на яке було набуто 04.08.2021 (вартість вказаного майна згідно наявних відомостей - 55 393,00 грн.) /а.м. 146-151/.

03.07.2023 року постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 вищевказані об`єкти нерухомості визнанні речовими доказами /а.м. 152-154/.

Вищезазначена постанова слідчого відповідають вимогам, визначеним ст. 110 КПК України.

Таким чином, у органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що вищевказане майно придбано за рахунок грошових коштів, отриманих від незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, та оформлено на близьких осіб підозрюваного.

18.07.2023 року (клопотання датоване 17.07.2023 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, із забороною здійснювати його відчуження та розпорядження, яке перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було набуто 08.06.2017 року;

- земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею (Га): 0.0361, кадастровий номер: :01:006:0123, право власності на яке було набуто 04.08.2021 року;

- будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 66,7, право власності на яке було набуто 04.08.2021 року.

Мотивуючи його тим, що є вагомі підстави вважати, що вищевказане майно, яке належить на праві власності ОСОБА_6 , містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути набутим кримінально протиправним шляхом, а тому з метою його збереження та з метою спеціальної конфіскації на нього необхідно накласти арешт.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року зазначене клопотання прокурора задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні та спеціальної конфіскації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

03.07.2023 року постановою слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 вказане вище нерухоме майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи апелянта стосовно відсутності підстав для втручання держави у володіння та користування власником належним йому майном не знаходять свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи колегією суддів, оскільки арешт застосовано на законних підставах з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, знаходять підтвердження.

Крім цього колегія суддів колегія суддів приходить до висновку, що на даному етапі достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України. При цьому беручи до уваги, що вказане майно у кримінальному провадженні розглядається як таке, що можливо здобуте злочинним шляхом, а відтак існують ризики, що не накладення на нього арешту може призвести до його відчуження, знищення, пошкодження або спотворення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Що стосується висновку слідчого судді про необхідність накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації, колегія суддів вбачає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 27.02.2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Разом з тим, органом досудового розслідування зазначено та обґрунтовано доводиться, що ОСОБА_9 , з метою легалізації коштів, які отримані від незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, здійснює придбання нерухомого майна, право власності на яке оформлює, в тому числі, на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є його співмешканкою, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про накладення арешту на майно з метою спеціальної конфіскації майна, яке було здобуте можливо злочинним шляхом.

Таким чином, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання прокурора, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, оскільки незастосування арешту на вищевказане майно може призвести до подальшого незаконного його відчуження.

Таким чином, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000035 та накладено арешт на майно, заборонивши здійснювати його відчуження та розпорядження, яке перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було набуто 08.06.2017 року;

- земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею (Га): 0.0361, кадастровий номер: :01:006:0123, право власності на яке було набуто 04.08.2021 року;

- будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 66,7, право власності на яке було набуто 04.08.2021 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_______________________ _______________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4