УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000304 від 19.09.2023 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сухолужжя, Білгород-Дністровського району, Одеської області, громадянина України, одруженого, має малолітню дитину, пенсіонера, громадського інспектора рибохорони, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого,-

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№0000304 від 19.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що згідно наказу Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області за №246 від 02.08.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадським інспектором рибоохорони Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області.

Відповідно до Наказу №83 Міністерства аграрної політики та продовольства України від 24.02.2012 «Про затвердження Положення про громадських інспекторів рибоохорони», громадський контроль у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів здійснюють громадські інспектори рибоохорони. Вони призначаються центральним органом виконавчої влади у галузі рибного господарства України та його територіальними органами.

Громадські інспектори відповідно до поданої заяви призначаються спеціально уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства, керівниками територіальних органів рибоохорони після проходження ними співбесіди та отримують посвідчення громадського інспектора рибоохорони встановленого зразка.

Кожний громадський інспектор працює у взаємодії з державним інспектором рибоохорони (за яким він закріплений) і під його керівництвом у межах відповідного територіального органу рибоохорони.

Громадські інспектори мають право:

- спільно з працівниками органів рибоохорони брати участь у проведенні перевірок дотримання вимог законодавства у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів рибодобувними підприємствами, установами та організаціями (незалежно від форм власності), громадянами, які здійснюють вилучення водних біоресурсів;

- разом з працівниками органів рибоохорони доставляти осіб, які порушують законодавство у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, до поліції чи в приміщення виконавчого органу сільської, селищної ради, якщо особа порушника не може бути встановлена на місці вчинення правопорушення;

- проводити у випадках, передбачених законом, фотографування, звукозапис, кіно- та відеозйомку як допоміжні засоби для попередження і розкриття порушень законодавства у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів;

- брати участь у підготовці для передачі до суду матеріалів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, і виступати як свідки;

- роз`яснювати громадянам вимоги законодавства у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Громадські інспектори зобов`язані:

- дотримуватись вимог чинного законодавства під час проведення рейдів і перевірок;

- виконувати покладені на них завдання;

- подавати органу рибоохорони, який призначив громадського інспектора, щорічний звіт про проведену роботу не пізніше 1 січня наступного за звітним року.

Крім того, установлено, що ОСОБА_4 до 29.06.2023, тобто до досягнення ним 65 річного віку, працював на посаді інспектора Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області.

Також під час досудового розслідування установлено, що рідний син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює на посаді інспектора Нижньодністровського національного природного парку.

Тобто, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має міцні та сталі зв`язки зі службовими особами Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області та Нижньодністровського національного природного парку, які уповноважені на здійснення державного нагляду (контролю) у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів у водних об`єктах та їх частинах в зоні діяльності Чорноморського басейнового управління, у тому числі на території Дністровського лиману та в зоні Нижньодністровського національного природного парку, тим самим за рахунок раніше займаної посади, напрацьованого авторитету, виконання громадських обов`язків, особистого знайомства та родинних зв`язків має вплив на вказаних вище службових осіб.

У той же час, ОСОБА_4 , будучи громадським інспектором рибоохорони Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, діяльність якого спрямована на контроль за дотриманням правил рибальства та дотриманням правил використання об`єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів, нехтуючи покладеними на нього обов`язками, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив злочинне діяння, яке дискредитує його, як члена громадського формування, що набуло негативного суспільного резонансу на території Одеської області, за наступних обставин.

Установлено, що у зв`язку з необхідністю заробітку на початку серпня 2023 року, мешканець с. Молога Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняв рішення займатись виловом водних живих ресурсів у акваторії Дністровського лиману на території Білгород-Дністровського району Одеській області.

Розуміючи, що здійснювати вилов риби та інших водних живих ресурсів із акваторії Дністровського лиману без повного пакету документів, що дозволяють відповідний вилов, ОСОБА_7 не може, оскільки постійно наражатиметься на реагування правоохоронних органів шляхом вилучення знарядь лову та виловлених водних живих ресурсів, а також притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_7 вирішив звернутись за консультацією до ОСОБА_4 , який був відомий останньому як інспектор Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, що обізнаний про необхідний перелік та порядок оформлення дозвільних документів для вилову риби на території Дністровського лиману.

З цією метою на початку вересня 2023 року, більш точну дату та час встановити у ході досудового розслідування не виявилось можливим, ОСОБА_7 прибув до місця мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де у ході розмови запитав про необхідний перелік документів та порядок їх оформлення.

Не пізніше вказаного часу у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на особисте протиправне збагачення, який полягав у вимаганні від ОСОБА_7 неправомірної вигоди за здійснення останнім безперешкодного вилову риби та інших водних живих ресурсів у акваторії Дністровського лиману, при цьому ОСОБА_4 , за рахунок раніше займаної посади, напрацьованого авторитету, виконання громадських обов`язків, особистого знайомства та родинних зв`язків здійснював би вплив на службових осіб Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області та Нижньодністровського національного природного парку, спонукаючи їх жодним чином не реагувати в межах покладених на них обов`язків на вилов ОСОБА_7 риби та інших водних живих ресурсів.

З цією метою, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що зібрати повний належний пакет дозвільних документів він не зможе, оскільки це складний та довготривалий процес. При цьому, ОСОБА_4 наголосив, що є лише один варіант при якому ОСОБА_7 може здійснювати безперешкодно діяльність пов`язану з виловом рибних та інших живих ресурсів у акваторії Дністровського лиману, а саме, за умови надання йому грошових коштів у розмірі 4000 гривень за тиждень.

Крім того, ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_7 про те, що він, у силу особистого знайомства та родинних зв`язків здійснюватиме вплив на службових осіб Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області та Нижньодністровського національного природного парку щодо не реагування компетентними органами в межах покладених обов`язків на вилов ОСОБА_7 риби та інших водних живих ресурсів.

Розуміючи, що без надання ОСОБА_4 неправомірної вигоди ОСОБА_7 не зможе безперешкодно займатись бізнесом у сфері добування водних живих ресурсів, останній вимушено погодився на незаконні умови ОСОБА_4 .

Однак, обміркувавши у подальшому незаконні умови ОСОБА_4 , вирішивши для себе не виконувати неправомірні дії щодо надання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою про злочин.

У подальшому, 10.10.2023 приблизно о 11 год. 30 хв. у ході чергової зустрічі ОСОБА_7 з ОСОБА_4 , останній підтвердив раніше оголошену вимогу щодо надання йому неправомірної вигоди та наголосив про необхідність щотижневої сплати грошових коштів у сумі 4000 гривень, за здійснення впливу на службових осіб Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області, Нижньодністровського національного природного парку та Державної екологічної інспекції, у тому числі, шляхом надання цим службовим особам частини неправомірної вигоди.

Надалі, 14.10.2023 приблизно о 10 год. 30 хв., за попередньою домовленістю ОСОБА_7 прибув за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де у ході розмови ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 інформацію про місця здійснення контролю за рибалками з боку службових осіб правоохоронних органів, місця вилову риби породи кефалевих, а також вказав на місця в акваторії Дністровського лиману, де вилов за допомогою сіток буде більш ефективний.

Крім того, у ході вказаної розмови, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 8000 гривень за 2 відпрацьовані тижні з вилову риби в межах Дністровського лиману на території Білгород-Дністровського району, якою у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Далі, 02.11.2023, попередньо узгодивши у телефонній розмові дату та час зустрічі, близько 14 год. 35 хв. ОСОБА_7 прибув до с.Сухолужжя, Білгород-Дністровського району, Одеської області, де на розі вулиць Кутузова та Затишна його очікував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував спільно зі своїм сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . на автомобілі ВАЗ 2121 «Нива» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У ході зустрічі ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, перебуваючи на пасажирському сидінні зазначеного автомобілю, одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 14000 гривень за черговий період вилову водних живих ресурсів на території Дністровського лиману в межах Білгород-Дністровського району Одеської області.

Отже, загальна сума одержаної ОСОБА_4 від ОСОБА_7 у період з 14.10.2023 по 02.11.2023 неправомірної вигоди складає 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень.

Відразу після, отримання неправомірної вигоди ОСОБА_4 було викрито у вчиненні тяжкого злочину, та затримано в порядку ст.208 КПК України.

03 листопада 2023 року старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України одержання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1-4 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, звернув увагу на те, що підозра необгрунтована, підозрюваний не мав офіційного працевлаштування в рибохороні, частина доказів є недопустими, ризики недоведені, просив застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або заставу в розмірі 80 000 грн. Підозрюваний підтримав думку свого захисника та просив не позбавляти його волі.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як встановлено в судовому засіданні 03.11.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Що стосується посилання захисника на необґрунтованість підозри, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена усправі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні прокурором наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому слідчий суддя не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення ч.3 ст.369-2 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: матеріалами УСБУ в Одеській області про виявлене кримінальне правопорушення від 18.09.2023; заявою ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення від 18.09.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 19.09.2023, 30.10.2023, 03.11.2023; протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів від 02.11.2023; протоколом вручення оглянутих та заздалегідь ідентифікованих грошових коштів від 02.11.2023; протоколом затримання ОСОБА_4 , в порядку ст.208 КПК України, від 02.11.2023; протоколом обшуку транспортного засобі від 02.11.2023, в ході якого вилучено предмет злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 03.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 03.11.2023.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, з врахуванням презумції невинуватості, вагомомості наявних доказів підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, а також те, що підозрюваний має міцні та сталі зв`язки зі службовими особами Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області та Нижньодністровського національного природного парку, які уповноважені на здійснення державного нагляду (контролю) у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів у водних об`єктах та їх частинах в зоні діяльності Чорноморського басейнового управління, у тому числі на території Дністровського лиману та в зоні Нижньодністровського національного природного парку та маючи значний досвід роботи в правоохоронному органі, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявності ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

В частині існування ризику впливу підозрюваного на свідків в рамках кримінального провадження, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний знаючи данні свідків, які зазначені в матеріалах, доданих до клопотання, має реальну можливість здійснювати вплив на останніх, схиляючи їх до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зазначений ризик передбачений обґрунтовується тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акта до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваного на свідків.

Що стосується ризиків передбачених п.п.2,4 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення зазначені ризики не доведені.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, специфіку інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також обґрунтованість клопотання слідчого, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000304 від 19.09.2023 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28.12.2023 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком до 28.12.2023 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами, які на даний час встановлюються); здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1