ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6139/23 Провадження 1-кп/636/1163/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001376 від 02.10.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 14, ч.5 ст.111-1, ч.2 ст.110 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 14, ч.5 ст.111-1, ч.2 ст.110 КК України.

Стосовно обвинуваченої ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань (№27), строк якого продовжено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2023, який спливає 17.11.2023.

Прокурором 13.11.2023 до суду подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , із посиланням на ті обставини, що на теперішній час повідомлена обвинуваченій підозра є обґрунтованою, крім того ризики, наведені в п.1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи не дозволять забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 до початку підготовчого засідання подав письмові заперечення проти клопотання прокурора, в яких, крім іншого, посилався на недотримання прокурором при зверненні до суду із вказаним клопотанням вимог ч.6 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч.3 ст. 199 КПК України, наполягав на необґрунтованості повідомленої його підзахисній підозри, відсутності будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, про які йдеться в клопотанні прокурора та просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати стосовно ОСОБА_6 інший, не пов`язаний із позбавленням волі, запобіжний захід.

Адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора також заперечував, наполягав на відсутності будь-яких ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки його підзахисна мала реальну можливість переховування від слідства та суду, та вчинення інших дій, про якій йдеться в клопотанні прокурора, проте впродовж майже року жодних дій не вчинила, відомості про спроби переховуватись від слідства та суду, впливати на свідків, тощо, так само як і докази наявності в неї зв`язків із окупаційною владою до суду не надані. Просив суд при розгляді клопотання прокурора врахувати незадовільний стан здоров`я його підзахисної, наявність у неї хронічних захворювань, а також розглянути можливість застосування до ОСОБА_6 цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтримала думку своїх захисників.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто, наведена норма закону містить посилання саме на обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, саме до спливу визначеного строку тримання під вартою.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд, розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.

Обвинувачена ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, в зв`язку із чим суд погоджується із твердженням сторони обвинувачення про те, що з урахуванням міри покарання, що може бути призначена обвинуваченій у разі визнання її винною, остання, перебуваючи на волі, дійсно може спробувати переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у провадженні, оскільки має інформацію про їх місце проживання, або перешкоджати кримінальному провадженню у іншій спосіб, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та попередити вчинення нею злочинів в подальшому. Але, на думку суду, навіть обґрунтоване звинувачення у вчиненні злочину в даному випадку не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченої. Тому при вирішенні вказаного клопотання, крім наявності ризиків, встановлених при обранні запобіжного заходу, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України які продовжують існувати та не зменшились на теперішній час, суд на підставі наданих матеріалів кримінального провадження оцінила в сукупності всі обставини, в тому числі і: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у злочинах, у вчиненні яких вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченої; наявність у неї певних соціальних зв`язків.

Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Суду, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки під час попередніх судових засідань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Разом з цим, у справі «І.А. проти Франції» ЄСПЛ вказує, що національний суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у справі «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ також нагадує, що існування розумної підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (те, без чого неможливо) для тривалого тримання під вартою, але через деякий час ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках суд повинен встановити, ті чи інші підстави, наведені судовими органами, які виправдовують подальше позбавлення свободи. У разі «відповідності» і «достатності» таких підстав суд має також з`ясувати, чи компетентні національні органи виявили «особливу ретельність» у здійсненні провадження.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, судом враховуються конкретні обставини вчинення злочинів, вчинення яких інкримінується ОСОБА_6 , а саме те, що вона обвинувачується у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України.

Посилання захисників на наявність у обвинуваченої стійких соціальних зв`язків, незадовільного стану здоров`я, постійного місця проживання, самі по собі не спростовують тверджень сторони обвинувачення щодо доцільності продовження тримання її під вартою, не зменшують вірогідність існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в клопотанні прокурора, а тому, доводи захисників суд не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, проте не стали стримуючим фактором для неї від противоправних дій. Більш того, жодних доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченої, наявності в неї стійких, хронічних захворювань, певних соціальних зв`язків стороною захисту до суду не надано.

Крім того, існування вказаних вище ризиків було предметом дослідження слідчого судді під час обрання та продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченої, відомостей про скасування ухвал слідчого судді, прийнятих стосовно ОСОБА_6 суду також не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

При цьому судом також враховуються положення ч.6 статті 176 КПК України, згідно з якою під час дії воєнного стану до осіб які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, крім іншого, ст. 109-114 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, - тобто тримання під вартою.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченої під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання прокурора всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду, та якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

За таких обставин, суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням наведених обставин, а також того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, суд вважає, що на момент розгляду клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та те, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків і її належну поведінку, а також запобігти спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків у провадженні, перешкоджання судовому провадженні іншим чином, знищення, приховування чи спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, та продовжує обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

До початку підготовчого засідання від захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 до суду надійшла скарга щодо незаконних дій службових осіб УСБУ в Харківській області, яку захисник повністю підтримав та наполягав на тому, що службові особи УСБУ в Харківській області 17.08.2023 з 09:00 години ранку і до 15:47 години, не складаючи протокол про затримання особи та не виконавши інших дій, передбачених ст. 208 КПК України, фактично позбавили волі його підзахисну, яка була змушена підкорятися їх наказам у вказаний період часу фактично була затриманою особою.

Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав доводи свого колеги та просив суд скаргу задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_6 доводи своїх захисників підтримала та пояснила, що з 9 години ранку вона перебувала поруч із співробітниками СБУ, які проводили обшук у неї вдома, після цього вручили їй повідомлення про підозру, залучали їй захисника, проводили це якісь процесуальні чи слідчі дії, після чого на їх автомобілі її привезли до суду, де їй обирали запобіжний захід. При цому обвинувачена повідомила, що бажання дістатися до суду самостійно вона не висловлювала, бо не знала, куди їхати.

Прокурор проти задоволення скарги заперечувала, вважала її необґрунтованою, оскільки впродовж дня 17 серпня 2023 року за участі ОСОБА_6 проводились ті чи інші слідчі та процесуальні дії, відомості про порушення її права не свободу до суду не надані.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. ст. 42, 208 КПК України підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Станом на 14.11.2023 стороною захисту не надано до суду жодного переконливого доказу на підтвердження обставин, наведених у скарзі щодо протиправного утримання ОСОБА_6 службовими особами УСБУ. Більш того, виходячи з пояснень обвинуваченої, вона не виказувала намірів залишити місце проведення обшуку, намірів самостійно пересуватися від місця свого мешкання до місця проведення певних слідчих чи процесуальних дій за її участі у приміщенні УСБУ, та д місця розгляду клопотання про обрання щодо неї запобіжного заходу.

Не наведено в скарзі стороною захисту й відомостей щодо прізвищ, посад службових осіб, які вчиняли зазначені в скарзі дії.

За таких обставин, та з урахуванням наявних у суду на даній стадії судового провадженні відомостей, скарга захисника адвоката ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 183, 184, 193-199, 208, 314, 315, 331, 350, 369-372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 12 січня 2024 року.

Скаргу захисника адвоката ОСОБА_4 щодо незаконних дій службових осіб УСБУ в Харківській області залишити без задоволення.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_6 у той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали суду, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1