ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1189/23 Справа № 932/7707/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001434 за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: - 04.09.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2019 року, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, при цьому встановлено обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Також необхідно врахувати те, що обвинувачений вину не визнав.

Окрім того, судом в повній мірі не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий за злочин проти власності, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що свідчить про відсутність зроблених обвинуваченим висновків.

Зазначає, що судом не було враховано поведінку обвинуваченого, який протягом судового розгляду виражався нецензурною лайкою та ставився зневажливо до учасників процесу. Також не відшкодував завдану матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить докази визнати недопустимими, а вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стороною обвинувачення не надано доказів його винуватості.

Зазначає, що було порушено його право на захист, оскільки ні він, ні його захисник не були готові до судових дебатів, також при проголошенні вироку були відсутні прокурор та захисник.

Стверджує, що зазначені у вироку відомості та покази свідків не відповідають дійсності.

Посилається на те, що справа є сфабрикованою, окрім того, зі справи пропали та переписувались рапорти та протоколи.

Зазначає, що протокол огляду місця події від 21.06.2020 року є недопустимим доказом, оскільки: - допитаний в судовому засіданні понятий ОСОБА_9 повідомив, що він вказаний протокол підписав, однак його не читав. Також вказаний понятий не був присутній під час вилучення в нього телефону; - понята ОСОБА_10 є сестрою дружини потерпілого та проживає з ним в одній квартирі, а тому відповідно до ч.7 ст.223 КПК України вона не може бути понятою; - вказана слідча дія була проведена за участю спеціаліста, який застосовував технічний засіб фіксування слідчої дії, однак у протоколі не зазначено характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, які застосовувались. Також в протоколі відсутній підпис спеціаліста; - він як учасник цієї слідчої дії не зазначений в протоколі, хоча він ним підписаний.

Стверджує, що протокол огляду телефону від 23.06.2020 року є недопустимим доказом, оскільки: - під час цієї слідчої дії застосовувався технічний засіб фіксування, однак в протоколі не зазначено характеристики цього технічного засобу та носія інформації, які застосовувались; - не зрозуміло, як вказана слідча дія могла бути проведена 23.06.2020 року, якщо телефон потерпілому повернули 21.06.2020 року.

Вказує на те, що заява потерпілого ОСОБА_11 зареєстрована в ЄРДР 21.06.2020 року о 12.29 годин, тобто через сім годин після огляду місця події, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Посилається на те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 року за участю ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки: - у свідка попередньо не було з`ясовано чи може вона впізнати особу та щодо зовнішнього вигляду цієї особи; - у вказаному протоколі допущено виправлення часу проведення цієї слідчої дії без підтвердження правильності виправленого, що є недопустимим; - в судовому засіданні ОСОБА_12 повідомила, що до пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання вона бачила його у своїй квартирі та спілкувалась з ним у відділенні поліції, що є порушенням ч.1 ст.228 КПК України; - за показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вони біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_12 показували ОСОБА_8 як особу, яка викрала з її квартири телефон; - особи, які були пред`явлені для впізнання мали різкі відмінності по статурі та зовнішності, що є порушенням ч.2 ст.228 КПК України.

Зазначає, що протокол проведення слідчого експерименту від 26.06.2020 року є недопустимим доказом, оскільки: - вказана слідча дія була проведена у денний час доби, а не в той, коли було вчинено кримінальне правопорушення; - під час цієї слідчої дії проводився відеозапис, однак в протоколі не зазначено, ким він проводився, характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації; - вказана слідча дія була проведена не в самій квартирі, а біля балкону квартири, однак, що це за балкон йому не відомо; - у протоколі не вказана дата проведення цієї слідчої дії.

Стверджує, що повідомлення про підозру від 21.06.2020 року, яке йому було вручено 22.06.2020 року, та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри були складені з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в них містяться дані про освіту, роботу, сімейний стан та судимість.

Посилається на те, що відповідно до протоколу огляду місця події від 21.06.2020 року він на вимогу працівників поліції був присутній при вказаній слідчій дії, що свідчить про те, що фактично він був затриманий о 05.14 годин (початок проведення огляду місця події), однак всупереч ч.5 ст.208 КПК України протокол про його затримання складено не було, процесуальні права не роз`яснено. При цьому, протокол затримання був складений 21.06.2020 року о 15.00 годині, тобто через 10 годин, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. З урахуванням наведеного, протокол огляду місця події від 21.06.2020 року та похідні від нього докази слід визнати недопустимими доказами.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2019 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 21.06.2020 року близько 05.00 години, ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_8 раптово виник умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 , упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, вчиняючи злочин повторно, проник через відчинений балкон до квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно, умисно, повторно, викрав майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: - мобільний телефон Huawei Y6, imei2: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 вартістю 3233 грн.

Однак, в цей час злочинні дії ОСОБА_8 були помічені ОСОБА_12 , котра у той момент спала у кімнаті, та прокинувшись, стала вимагати від останнього зупинитися.

ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його злочинні дії стали явними для оточуючих, й реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, утримуючи при собі викрадене майно, через відчинений балкон, стрибнув з балкону та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 21.06.2020 року приблизно о 05.00 годині ранку його розбудила дружина ОСОБА_12 та повідомила, що у їх квартирі перебуває невідомий чоловік, який викрав його мобільний телефон Huawei Y6, а потім утік через балкон. Він оглянув кімнату і дійсно виявив відсутність свого мобільного телефону, після чого вони викликали поліцію;

- показами свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала, що десь на початку літа, приблизно о 05.00 годині ранку, вона прокинулась та побачила над собою чоловіка, який дивився на неї, побачивши її, він одразу побіг на балкон, вона намагалася його зупинити, кричала йому, однак чоловік стрибнув з балкону та втік. Вона розбудила чоловіка, після цього вони виявили, що пропав мобільний телефон чоловіка Huawei Y6 та викликали поліцію. Зазначила, що чоловіка, який перебував у їх квартирі вона розгледіла добре, оскільки вже світало, й в кімнаті було достатньо світла, щоб розгледіти та запам`ятати риси його обличчя, тому впевнено може вказати на обвинуваченого ОСОБА_8 як на чоловіка, що викрав мобільний телефон з їх квартири;

- показами свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні показала, що вона є слідчою та нею було проведено слідчий експеримент за участю обвинуваченого, в присутності захисника за адресою: м.Дніпро, вул. Гладкова, будинок 6. Під час слідчого експерименту обвинувачений добровільно показав та розповів яким чином він вчинив інкримінований йому злочин. Також в її присутності, заходи тиску на обвинуваченого не здійснювалися, заяв від обвинуваченого про такі дії до неї не надходили;

- показами свідка ОСОБА_16 , який в суді першої інстанції повідомив, що він є слідчим, затримував обвинуваченого, а також проводив впізнання обвинуваченого зі свідком ОСОБА_12 та інші слідчі та процесуальні дії. Під час проведення впізнання зауважень від ОСОБА_8 не надходило;

- показами свідка ОСОБА_17 , який в суді першої інстанції повідомив, що він був понятим під час проведення слідчого експерименту, який було проведено біля будинку № 6 по вул. Гладкова у м.Дніпро. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_8 розповів, як він по решіткам заліз до квартири, яка розташована на другому поверсі цього будинку, та звідти викрав мобільний телефон. Зазначив, що в його присутності на ОСОБА_8 тиск з боку працівників поліції не здійснювався, він все розповідав добровільно;

- показами свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні показав, що він виїхав на місце події у складі слідчо-оперативної групи, ним було складено протокол огляду місця події від 21.06.2020 року, а саме мобільного телефону. В ході цього огляду ОСОБА_8 добровільно видав для огляду мобільний телефон та повідомив, що він його викрав із квартири;

- показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в судовому засіданні показали, що під час патрулювання, десь під ранок, їм на робочий планшет надійшов виклик за фактом грабежу із квартири з орієнтуванням особи, яка скоїла цей злочин. Проїжджаючи по вул. Гальченка вони побачили трьох невідомих чоловіків, під час поверхневого огляду у одного із чоловіків був виявлений мобільний телефон, який був схожий за описом заявника. Одразу зателефонувавши заявнику та звіривши ІМЕЙ, було встановлено, що це викрадений мобільний телефон. Після чого, усі чоловіки були доставлені на місце виклику по вул.Гладкова, де заявниця впізнала ОСОБА_8 як особу, яка відкрито заволоділа мобільним телефоном з квартири. Зазначили, що в їх присутності ніхто заходи тиску до ОСОБА_8 не застосовував.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 21.06.2020 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого біля під`їзду 3 по вул.Гладкова, 6 у м.Дніпро ОСОБА_8 з правої кишені штанів видав для огляду мобільний телефон марки «Huawei Y6» та пояснив, що даний мобільний телефон він викрав із квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.п. 13-15);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 вказала на ОСОБА_8 як на особу, яка 21.06.2020 року проникла до квартири АДРЕСА_3 та заволоділа мобільним телефон, який належить ОСОБА_11 (т.1 а.п. 25-30);

- протоколом огляду від 23.06.2020 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон марки «Huawei Y6», imei2: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 . Під час огляду потерпілий ОСОБА_11 вказав, що даний мобільний телефон у нього було викрадено 21.06.2020 року. (т.1 а.п. 62-64);

- протоколом слідчого експерименту від 26.06.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в присутності захисника та понятих, детально розповів та показав, про обставини вчинення ним кримінального правопорушення 21.06.2020 року (т.1 а.п. 86-88).

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілого та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку суду, у зв`язку з чим, доводи обвинуваченого про відсутність доказів його винуватості є неспроможними.

Посилання обвинуваченого на те, що було порушено його право на захист, оскільки ні він, ні його захисник не були готові до судових дебатів є безпідставним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_8 неодноразово надавався час для підготовки до судових дебатів, а саме ще з 06.09.2022 року, що підтверджується журналами судових засідань від 06.09.2022 року, 03.10.2022 року (а.п.62-63, 66-67 т.4), також відповідно до журналу судового засідання від 09.12.2022 року (а.п.93-94 т.4) у цьому провадженні було оголошено перерву для підготовки сторони захисту до судових дебатів, при цьому останнє судове засідання відбулось 26.12.2022 року, а тому колегія суддів вважає, що у сторони захисту було достатньо часу для підготовки до судових дебатів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що при проголошенні вироку були відсутні прокурор та захисник не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке передбачає скасування чи зміну вироку суду, адже ОСОБА_8 до ухвалення вироку реалізував надані йому як обвинуваченому права, в тому числі право на захист, надання пояснень, виступ в судових дебатах, з останнім словом та на подачу апеляційної скарги, а тому відсутність прокурора та захисника в залі судового засідання під час проголошення вироку жодним чином не вплинуло на законність і обґрунтованість ухваленого рішення.

Твердження обвинуваченого, що вирок при його проголошенні судом був надрукований, хоча світла в суді не було, колегія суддів вважає таким, що не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки статті 367, 371, 418 КПК України, які передбачають порядок ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті, не забороняють суддям готуватися до судового засідання, зокрема, вивчати матеріали провадження та готувати один чи кілька альтернативних проектів судового рішення до початку судового засідання. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 19.09.2022 року (справа № 172/236/19).

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що суд видалився до нарадчої кімнати 26.12.2022 року о 12.02 годині (а.п.101 т.4), згідно із актом суду 26.12.2022 року з 12.20 годин відбулося знеструмлення приміщення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, при цьому електропостачання у приміщенні суду відновлено 26.12.2022 року о 15.40 годин (а.п.102 т.4), а тому відсутність електроенергії з 12.20 годин не свідчить про те, що суд не міг надрукувати вирок, з урахуванням тієї обставини, що проект цього вироку міг бути заздалегідь підготовленим.

Посилання обвинуваченого на те, що зазначені у вироку відомості та покази свідків не відповідають дійсності, а також, що зі справи пропали та переписувались рапорти та протоколи є необгрунтованими, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не зазначає, які саме відомості та покази свідків у вироку зазначені неправильно, а також які саме рапорти та протоколи пропали та переписувались, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити зазначені обставини.

Доводи обвинуваченого про те, що протокол огляду місця події від 21.06.2020 року є недопустимим доказом, оскільки: - допитаний в судовому засіданні понятий ОСОБА_9 повідомив, що він вказаний протокол підписав, однак його не читав, також вказаний понятий не був присутній під час вилучення в нього телефону; - понята ОСОБА_10 є сестрою дружини потерпілого та проживає з ним в одній квартирі, а тому відповідно до ч.7 ст.223 КПК України вона не може бути понятою, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне. Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених статтею 615 цього Кодексу.

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що огляд проводився біля під`їзду будинку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що КПК не передбачає обов`язкової участі понятих при огляді, якщо він проводиться не в житловому приміщенні, окрім того, зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа № 559/572/18) та від 10.12.2020 року (справа № 473/2485/17), а тому посилання обвинуваченого на необхідність визнання протоколу огляду місця події від 21.06.2020 року, який проводився на ділянці місцевості, розташованій біля під`їзду №3, будинку АДРЕСА_2 , недопустимим доказом з підстав наявності певних порушень, пов`язаних із участю понятих, - є безпідставним.

Також твердження обвинуваченого щодо визнання вказаного протоколу огляду недопустимим доказом з тих підстав, що у протоколі не зазначено характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, які застосовувались, та те, що відсутній підпис спеціаліста, - є безпідставним з огляду на таке.

Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що застосування технічних засобів фіксації при проведенні такої слідчої дії, як огляд місця події, не є обов`язковим, однак у цьому кримінальному провадженні відбувалась фотофіксація зазначеної слідчої дії, при цьому, відсутність характеристик технічних засобів фіксації, якими було зафіксовано загальний вигляд викраденого у потерпілого телефону, який був виданий обвинуваченим ОСОБА_8 не впливає на встановлені обставини у результаті проведення відповідної слідчої дії. Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 25.10.2022 року (справа № 283/1408/20)

Також з протоколу огляду місця події від 21.06.2020 року вбачається, що вказана слідча дія була проведена за участю спеціаліста ОСОБА_19 , якому у відповідності до ч. 4, 5 ст.71 КПК України були роз`ясненні його права і обов`язки, про що свідчить наявність його підпису (а.п.13 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.71 КПК України спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації, пояснення, довідки та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

З протоколу огляду місця події від 21.06.2020 року не вбачається, що спеціаліст ОСОБА_19 надавав консультації, пояснення, довідки та висновки, а тому відсутність його підпису в кінці протоколу не є істотним порушенням вимог КПК України та не є підставою для визнання цього протоколу недопустимим.

Що стосується участі ОСОБА_8 без захисника в такій слідчій дії як огляд місця події, під час якої він добровільно надав для огляду мобільний телефон марки Huawei Y6, imei2: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , хоча під час проведення цієї слідчої дії він перебував у статусі фактично затриманої особи, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.п. 36 т.1), то колегія суддів вважає, що наведене не впливає на законність слідчої дії у вигляді огляду місця події, оскільки у цьому випадку слідчий не здійснював обшук особи, крім того, хід і результати проведення цієї процесуальної дії було зафіксовано на фотоапарат, про що вказано в протоколі (а.п.14 т.1). При цьому особи, які брали участь у цій слідчій дії, після ознайомлення зі змістом цього протоколу, підписали його, зауважень від понятих та ОСОБА_8 про порушення вимог КПК України під час проведення огляду місця події, зокрема і про незалучення захисника, не було, також не надходило і заяв від ОСОБА_8 про необхідність залучення захисника. Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 04.10.2022 року (справа №754/11062/21).

Окрім того, колегія суддів бере до уваги положення ч. 3 ст. 237 КПК України, відповідно до яких участь захисника у зазначеній слідчій дії не є обов`язковою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що протокол огляду місця події від 21.06.2020 року відповідає вимогам статей 104107, 223, 237 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що протокол огляду телефону від 23.06.2020 року є недопустимим доказом, оскільки під час цієї слідчої дії застосовувався технічний засіб фіксування, однак в протоколі не зазначено характеристики цього технічного засобу та носія інформації, які застосовувались, є безпідставними, оскільки відсутність такої інформації у протоколі не ставить під сумнів допустимість цього протоколу, так як з вказаного протоколу вбачається, що під час огляду була застосована фотозйомка, а відсутність у протоколі характеристик застосованого технічного засобу фіксації не впливає на встановлені обставини у результаті проведення відповідної слідчої дії.

Посилання обвинуваченого на те, що не зрозуміло як така слідча дія як огляд телефону могла бути проведена 23.06.2020 року, якщо телефон потерпілому повернули 21.06.2020 року, не є слушним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що огляд телефону було проведено за участю потерпілого ОСОБА_11 (а.п.62 т.1), при цьому викрадений у потерпілого телефон було йому повернуто працівниками поліції 23.06.2020 року, тобто після проведення огляду телефону, про що свідчить відповідна розписка (а.п.66 т.1).

Твердження обвинуваченого, що заява потерпілого ОСОБА_11 зареєстрована в ЄРДР 21.06.2020 року о 12.29 годин, тобто через сім годин після огляду місця події, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону, є безпідставним з огляду на таке.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

За частиною 3 ст. 214 КПК України огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні відбулося 21.06.2020 року о 12.29 годин, тобто негайно після завершення проведення огляду місця події (а.п.1 т.1), протягом 24 годин з часу виявлення кримінального правопорушення, що повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Доводи обвинуваченого про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 року за участю ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_12 повідомила, що до пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання вона бачила його у своїй квартирі та спілкувалась з ним у відділенні поліції, а також, що за показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вони біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_12 показували ОСОБА_8 як особу, яка викрала з її квартири телефон є слушними з огляду на таке.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під час їх допиту в суді першої інстанції показали, що вони перебували на добовому чергуванні, під час якого надійшов виклик за фактом грабежу з орієнтуванням осіб, які вчинили цей злочин. Після цього, ними був зупинений ОСОБА_8 , в якого під час поверхневого огляду був виявлений мобільний телефон, який був схожий за описом заявника. В подальшому вони прибули на місце виклику по вул. Гладкова, де заявниця впізнала ОСОБА_8 як особу, яка відкрито заволоділа мобільним телефоном з її квартири, після чого ОСОБА_8 було доставлено до відділення поліції.

Таким чином, з показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається, що працівники поліції до проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання, попередньо показали ОСОБА_12 . ОСОБА_8 , оскільки затриманий ОСОБА_8 був о 05.00 годин 21.06.2020 року (а.п.36 т.1), а саму слідчу дію з ОСОБА_12 було проведено у відділенні поліції о 14.10 годин 21.06.2020 року (а.п.25 т.1).

Таким чином, вказана слідча дія проведена з порушенням вимог ч. 1 ст. 228 КПК України, оскільки ОСОБА_8 був попередньо, до проведення впізнання, показаний свідку ОСОБА_12 .

З огляду на зазначені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 86 КПК України необхідно вказаний протокол визнати недопустимим доказом та виключити посилання на нього з вироку суду.

Обставини попереднього пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання ОСОБА_12 до проведення відповідної слідчої дії встановлені судом першої інстанції та не оскаржуються стороною обвинувачення в апеляційній скарзі, а тому не є спростованими і на їх підставі колегія суддів не позбавлена можливості визнати недопустимим доказ - протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 року за участю ОСОБА_12 , що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.08.2022 року (справа № 686/19218/17).

При цьому колегія суддів вважає, що виключення протоколу пред`явлення особи для впізнання з доказової бази не впливає на оцінку решти доказів у провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, інформація, що містилась у протоколі пред`явлення особи для впізнання, з урахуванням відсутності інших порушень, не може вплинути на їх законність, обґрунтованість та вмотивованість в цілому, а тому виключення з них посилання на зазначений протокол не має наслідком їх скасування.

Враховуючи те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 року за участю ОСОБА_12 колегією суддів визнаний недопустимим доказом з тих підстав, що ОСОБА_8 був попередньо, до проведення впізнання, показаний свідку, інші доводи обвинуваченого щодо визнання цього доказу недопустимим, а саме, що: - у свідка попередньо не було з`ясовано чи може вона впізнати особу та щодо зовнішнього вигляду цієї особи; - у вказаному протоколі допущено виправлення часу проведення цієї слідчої дії без підтвердження правильності виправленого; - особи, які були пред`явлені для впізнання мали різкі відмінності по статурі та зовнішності не заслуговують на увагу.

Твердження обвинуваченого, що протокол проведення слідчого експерименту від 26.06.2020 року є недопустимим доказом, оскільки: - вказана слідча дія була проведена у денний час доби, а не в той, коли було вчинено кримінальне правопорушення; - вказана слідча дія була проведена не в самій квартирі, а біля балкону квартири, однак, що це за балкон - йому не відомо, - є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_8 проведено з урахуванням вимог ст. 240 КПК України та у присутності захисника обвинуваченого і понятих. Про проведення слідчого експерименту складено протокол, у якому докладно викладено умови і його результати, відповідно до якого, обвинувачений ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , детально розповів та показав обставини вчинення ним кримінального правопорушення 21.06.2020 року, протокол підписано обвинуваченим, його захисником і понятими, заяв та зауважень від учасників не надходило (а.п. 86-88 т.1). Слідчий експеримент із обвинуваченим проводився з метою уточнення обставин події, і освітлення в цьому випадку значення не мало. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20.09.2022 року (справа № 640/6436/17).

Посилання обвинуваченого на те, що у протоколі проведення слідчого експерименту не вказана дата проведення цієї слідчої дії не є слушним, оскільки у вказаному протоколі зазначено, що вказана слідча дія була проведена 26.06.2020 року в період часу з 16.35-16.45 годин (а.п.86 т.1).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у протоколі проведення слідчого експерименту не зазначено ким проводився відеозапис цієї слідчої дії, характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації не заслуговують на увагу, оскільки відсутність у протоколі вказаної інформації жодним чином не впливає на встановлені обставини у результаті проведення відповідної слідчої дії.

Окрім того, відповідно до ст.107 КПК України фіксація такої процесуальної дії як проведення слідчого експерименту за допомогою технічних засобів не є обов`язковою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що протокол слідчого експерименту від 26.06.2020 року, складений за результатами проведеного за участю обвинуваченого експерименту, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статтям 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України, тому суд першої інстанцій обґрунтовано визнав його допустимим доказом.

Твердження обвинуваченого, що повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри були складені з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в них містяться дані про освіту, роботу, сімейний стан та судимість, є безпідставним, оскільки, на думку колегії суддів, зазначене не є тим істотним порушенням вимог КПК України, які передбачають скасування чи зміну судового рішення, окрім того, обвинувачений в апеляційній скарзі не вказує на те, яким чином зазначені відомості вплинули на законність ухваленого судом рішення.

Посилання обвинуваченого на те, що відповідно до протоколу огляду місця події від 21.06.2020 року він фактично був затриманий о 05.14 годин (початок проведення огляду місця події), однак всупереч ч.5 ст.208 КПК України протокол про його затримання складено не було, процесуальні права не роз`яснено, при цьому, протокол затримання був складений 21.06.2020 року о 15.00 годині, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишитися поряд з уповноваженою особою.

В протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, зазначено, що момент затримання ОСОБА_8 - 05.00 година 21.06.2020 року, а сам протокол був складений слідчим о 15.15 годині 21.06.2020 року.

Зважаючи на приписи ст. 209 КПК України, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 21.06.2020 року о 05.00 годині фактично був затриманий, разом з цим, початок складання цього протоколу слідчим о 15.15 годині 21.06.2020 року не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, який передбачає скасування судового рішення.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 21.06.2020 року Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області на підставі повідомлення слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області був призначений захисник ОСОБА_20 , із зазначенням прибуття захисника до поліції 21.06.2020 року о 13.50 годин (а.п.34 т.1).

Щодо посилання обвинуваченого на те, що під час його затримання процесуальні права йому не були не роз`яснені, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначав Європейський суд з прав людини, невідкладний доступ до адвоката є частиною процесуальної гарантії, якій Суд надає особливого значення, коли досліджує, чи зруйнувала процедура саму суть привілеї проти самовикриття. Щоб право на справедливий судовий розгляд за статтею 6 § 1 залишалось «практичним і здійсненим», доступ до адвоката має, як правило, надаватися з першого допиту підозрюваного поліцією, якщо тільки не доведено, що з огляду на особливі обставини справи існували вагомі причини обмежити це право (справа Salduz v. Turkey [GC], no. 36391/02, §§ 54-55, ECHR 2008). Затримана поліцією особа користується правом не викривати себе і зберігати мовчання та має право на допомогу захисника, як тільки їй ставлять питання, іншими словами, коли існує «кримінальне обвинувачення» проти неї. Інформування затриманої особи про право зберігати мовчання є настільки важливим, що, навіть коли особа добровільно погоджується дати свідчення поліції після того, як її поінформували, що її твердження можуть бути використані як докази проти неї, це не може вважатися цілком інформованим вибором, якщо вона не була ясно поінформована про її право зберігати мовчання та якщо її рішення було прийняте за відсутності допомоги з боку захисника (справа Stojkovic v. France and Belgium, no. 25303/08, § 54, 27 October 2011).

Колегією суддів встановлено, що з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 до моменту складання таких документів за його участі було проведено такі слідчі дії як огляд місця події та пред`явлення обвинуваченого до впізнання за участю свідка ОСОБА_12 , разом з цим, участь захисника під час проведення цих слідчих дій не є обов`язковою, про що зазначав Верховний Суд у постановах від 22.02.2022 року у справі № 165/796/18; від 14.09.2021 року № 164/154/20; від 04.10.2022 року у справі № 754/11062/21.

Окрім того, не виключається можливість проведення з особою слідчих дій, які носять об`єктивний характер і не залежать від волі особи та не порушують право особи не свідчити проти себе і зберігати мовчання, без участі захисника. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 03.08.2022 року (справа № 686/19218/17).

За таких обставин, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який вчинив корисливий злочин в період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відношення обвинуваченого до вчиненого; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів; обставин, що пом`якшують покарання, - не встановлено.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, враховані обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, а саме, що обвинувачений раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, оскільки вказані обставини стали підставою для призначення судом ОСОБА_8 покарання на строк, що перевищує мінімальну межу санкції ч. 3 ст. 186 КК України, не вказує на невідповідність призначеного покарання.

Твердження прокурора про те, що обвинувачений вину не визнав, не відшкодував завдану матеріальну шкоду, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки обрана позиція захисту не є підставою для призначення більш суворого покарання, також з матеріалів провадження вбачається, що потерпілим цивільний позов заявлено не було та викрадений в нього мобільний телефон було йому повернуто працівниками поліції.

Посилання прокурора на те, що судом при призначенні обвинуваченому покарання не було враховано поведінку обвинуваченого, який протягом судового розгляду виражався нецензурною лайкою та ставився неповажливо до учасників процесу, є безпідставним, оскільки зазначене, з огляду на ст.65 КК України, не може бути підставою для призначення більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, вимога прокурора щодо призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.

Між тим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції неправильно встановлено таку обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів.

Статтею 32 КК України передбачено, що повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 має непогашену в установлений законом строк судимість за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, тобто за корисливий злочин проти власності, що утворює повторність злочинів.

Інші попередні судимості, а саме за вироками Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2000 року за ч.2 ст.140 КК України та від 31.03.2004 року за ч.2 ст.187 КК України є погашеними, оскільки вказані кримінальні правопорушення відносяться до тяжких злочинів, відповідно до ст.89 КК України протягом 6 років з дня відбуття останнього покарання ОСОБА_8 не вчинив нового кримінального правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривався, окрім того вказані кримінальні правопорушення могли становити лише повторність, а не рецидив, а тому вказані судимості врахуванню не підлягають.

Оскільки судом дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, то суд безпідставно визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому рецидив злочину.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, не врахував наведені обставини, внаслідок чого, в порушення вимог закону, врахував обвинуваченому рецидив злочину як обставину, яка обтяжує покарання, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи зазначене, на підставі ч. 4 ст. 67 КК України, з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - рецидив злочинів, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні, що не впливає на призначене покарання, та не погіршує становище обвинуваченого.

Відповідно до п. 3, 4 ч.1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що, за наведених вище обставин, вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає зміні, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, що не погіршує становище обвинуваченого, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ - протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 року за участю ОСОБА_12 (т.1 а.п. 25-30) та обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - рецидив злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду як на доказ винуватості - протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 року за участю ОСОБА_12 (т.1 а.п. 25-30) та обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочину.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_______________ ___________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4