У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР №0000683

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця ЗСУ, не судимого,

-обвинуваченого ч. 4 ст. 186 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 серпня 2023 року затверджено угоду про винуватість, укладену між начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки, та на підставі ст. 62 КК України замінено основне покарання у виді позбавлення волі на тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк - 2 роки.

Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29.06.2023 по 01.07.2023 включно, виходячи із співвідношення, встановленого п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, що одному дню позбавлення волі, відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Ухвалено відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 здійснювати у дисциплінарному батальйоні Збройних Сил України та відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у сумі 260 грн.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він являється військовослужбовцем ЗСУ та проходить військову службу за контрактом. Про те, що він є військовослужбовцем він пояснював слідчому СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області та ці дані слідчий заносив до протоколів слідчих дій з його участю.

Вважає, що всі докази, що містяться в матеріалах справи є недопустимим, оскільки зібрані в ході досудового розслідування внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, оскільки досудове розслідування здійснювалось не слідчим ДБР. Тому вважає, що є підстави для закриття кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

29 червня 2023 року приблизно о 20:30 год., в м. Вознесенську Миколаївської області, обвинувачений ОСОБА_6 перебував на АДРЕСА_2 .

Діючи умисно та розуміючи, що за його протиправними діями спостерігає потерпіла ОСОБА_8 , та вимагає їх припинити, обвинувачений ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, проник на територію подвір`я, яке розташоване на території вищевказаного домоволодіння, звідки відкрито викрав велосипед моделі «Салют» вартістю 1690 грн., який належав та був у використанні потерпілої ОСОБА_8 . Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 з місця події з викраденим майном почав тікати, але був затриманий потерпілою ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції затверджено угоду про винуватість, укладену між начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнаний винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого в умовах воєнного стану. Його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Потерпіла ОСОБА_8 була належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд встановив таке.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.08.2023 затверджено угоду про винуватість, укладену 14.08.2023 між начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_7 , з призначенням покарання, яке зазначено в угоді про визнання винуватості.

Зазначений вирок щодо ОСОБА_6 ухвалений в порядку судового провадження на підставі угоди, відповідно до ст. ст. 474-475 КПК України.

Як вбачається з угоди про визнання винуватості від 14.08.2023, обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав свою вину в повному обсязі висунутого обвинувачення, ознайомлений з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, про що в угоді ним поставлений підпис.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, або будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, і тому вона може бути затверджена судом.

Умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін, або інших осіб, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим ОСОБА_6 взятих на себе зобов`язань, наявність у нього фактичних підстав для визнання винуватості.

Сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на підставі угоди про визнання винуватості від 14.08.2023.

За наслідками розгляду провадження на підставі угоди, обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено вирок та призначено покарання, що узгоджено сторонами угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Обвинувачений оскаржує вирок не в частині призначеного покарання, а просить скасувати вирок з підстав недопустимості доказів та закрити кримінальне провадження.

В обгрунтування цих доводів зазначив, що посилаючись на те, що він являється військовослужбовцем ЗСУ та проходить військову службу за контрактом, а досудове розслідування здійснювалось не слідчим ДБР, а слідчим СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Разом з тим, ці доводи обвинуваченого не відповідають вимогам закону, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 216 КПК України, слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, зокрема, проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.

За такого, хоча ОСОБА_6 є військовослужбовцем, однак вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, тобто яке не відноситься до військових кримінальних правопорушень.

Отже, тому підстав для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчими ДБР не було.

Окрім того, оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем, процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснював прокурор Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Таким чином, вирок суду першої інстанції, ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості є законним та обґрунтованим та підстав для закриття кримінального провадження, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3