ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001560 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, із повною загальною середньою освітою, одружений, непрацюючий, раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2019 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 15 грудня 2022 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній, у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня фактичного його затримання, тобто 26 травня 2023 року.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 , термін перебування його під вартою з дня його затримання, тобто з 26 травня 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання вартою відповідає один день позбавлення волі.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 25 травня 2023 року, близько 17 год. 18 хв., перебуваючи на території поблизу КЗЗСО "Луцький ліцей № 23 Луцької міської ради", за адресою: м. Луцьк, вул. Софії Ковалевської, буд. 56, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України № 254/2023 від 01 травня 2023 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02 травня 2023 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед марки "Formula" моделі "THOR 18", вартістю 6466 грн. 67 коп., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на вказану суму.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 надто суворим. Посилається на те, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що обґрунтовано визнано обставинами, які пом`якшують покарання. Крім того, шкода потерпілій була фактично відшкодована, шляхом повернення вилученого майна, яка в свою чергу не наполягала на суворій мірі покарання. Також зазначає, що до пом`якшуючих покарання обставин, слід віднести те, що обвинувачений є особою молодого віку, одружений, має постійне місце проживання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також зазначає, що той факт, що обвинувачений раніше судимий, не повинен привілеювати над іншими обставинами. Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника, про можливість пом`якшення покарання шляхом застосування щодо ОСОБА_8 положень ч.1 ст.69 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно положень ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 вид та розмір покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу винного, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра та за допомогою до них не звертався, проте перебував на програмі підтримувальної замісної терапії з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності, вчинив нове кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу після звільнення із місць позбавлення волі. Крім того враховано факт відшкодування шкоди, шляхом вилучення працівниками поліції викраденого майна та передання його потерпілій, її думка, яка викладена в письмовій заяві, адресованій суду, про відсутність будь яких претензій до нього та у вирішенні питання призначення покарання йому покладалась на розсуд суду.

При цьому також враховано і наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, на підставі чого місцевим судом ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмір мірі, встановленому в санкції ч.4 ст.185 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного покарання, шляхом застосування положень ст.69 КК України.

Призначене судом ОСОБА_8 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити місцевому суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: