Справа № 595/1754/23
Провадження № 1-кп/595/139/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту в межах кримінального провадження про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бучацького районного суду перебуває кримінальне провадження № 0000494 від 14.07.2023 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Під час судового розгляду прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання мотивує тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), незаконно випливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України) та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), які підтвердилися в ході розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 30.10.2023 у Бучацькому районному суді продовжують існувати та на даний час не зменшились. У зв`язку з цим, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_4 , зокрема продовжують існувати ризики: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, безальтернативне позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, у разі визнання його винуватим та засудження за інкримінований йому злочин, а тому може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності; незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 проживає разом із неповнолітньою потерпілою ОСОБА_8 яка є його рідною донькою, окрім того підозрюваний безпосередньо знайомий із свідками та знає їх місце проживання, а тому може впливати на вказаних учасників провадження як і, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти свідків та потерпілу до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або

іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування. Також об`єктивним є ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). У даній справі ризик впливу на свідків та потерпілу існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на етапі оголошення обвинувального акту та визначення порядку судового розгляду. Момент безпосереднього отримання судом свідчень від свідків і потерпілої та дослідження їх судом ще не настав. Також, наявний ризик, що ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). На підтвердження даного ризику є той факт, що обвинувачений перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, тобто вчиняти сексуальне насильство відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , оскільки проживає спільно із нею у одному житловому будинку, вона є матеріально залежною від нього та фізично слабшою, тим самим не чинитиме жодного опору.

Захисник у судовому засіданні заяви клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Клоптання мотивує тим, що на даний час відпали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. При поданні клопотання про продовження дії запобіжного заходу, прокурор не зазначила будь-якого обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Прокурор зазначає те, що обвинувачений може переховуватись від суду. Вказаний ризик є припущенням і не підтверджується жодним доказом. Прокурором не долучено доказів з яких вбачалося б, що ОСОБА_4 раніше ухилявся від явки до суду. Також, прокурор вказує, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілу, проте не надав доказів того, що свідки чи потерпіла зверталися у правоохоронні органи з приводу тиску на них з боку обвинуваченого або його сім`єї. Також, не підтверджене жодними матеріалами справи те, що ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому він підозрюється.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу підтримала, просила його задовольнити, оскільки до завершення дії запобіжного заходу розгляд кримінального провадження не буде завершено, а ОСОБА_4 може спробувати переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілу. У задоволенні клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту просила відмовити, оскільки воно є неогрунтованим.

Обвинувачений та захисник проти клопотання прокурора заперечили, пояснили, що підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має підстав, просили застосувати цілодобовий домашній арешт.

Законний представник потерпілої ОСОБА_6 , та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора, проти клопотання захисника заперечили.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд встановив наступні обставини.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2023 у справі № 607/12966/23 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави у кримінальному провадженні терміном дії до 00 год. 00 хв. 11.09.2023.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.09.2023 у справі № 607/16865/23 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 год. 59 хв. 04.11.2023, без визначення розміру застави.

Ухвалою Бучацького районного суду від 30.10.2023 у справі 595/1754/23продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16 год. 30 хв. 29.12.2023, без визначення розміру застави. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17.11.2023 залишена в силі.

За результатами розгляду клопотання прокурора, суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики продовжують існувати та вони виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. На думку суду, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, суд, також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Також, можливість спільного проживання підозрюваного і потерпілої вказує на наявність ризику впливу на останню та можливість продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Суд встановив, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2023, на даний час продовжують існувати, що свідчить про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для стримування таких ризиків.

Водночас, стороною захисту не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування до нього цілодобового домашнього арешту, ніж тримання під вартою.

Застосований слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є таким, що достатньою мірою гарантує виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та забезпечує його належну поведінку у кримінальному провадженні.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, наявність ризиків встановлена у судовому засіданні.

Тому, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, не зможе попередити ризики, визначені у ст. 177 КПК України та забезпечити належне виконання ним покладених обов`язків.

Враховуючи викладене, а також те, що термін дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 спливає о 16 год. 30 хв. 29.12.2023, а також враховуючи продовження існування ризиків встановлених слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 лютого 2024 року.

Крім цього, суд наголошує на тому, що раніше застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Даних, які б вказували на неможливість продовження ОСОБА_4 дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено. Так, беззаперечних доказів того, що до обвинуваченого не може бути застосовано тримання під вартою, в матеріалах справи не міститься та стороною захисту не надано.

Крім того, приймаючи до уваги особу підозрюваного, обставини, за яких було вчинене кримінальне правопорушення за ч.3 ст.152 КК України, які встановлені під час розгляду клопотання, керуючись наданим ч. 4 ст. 183 КПК України правом, суддя вважає, що в даному випадку при доведеності прокурором обґрунтованості клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 177,178,331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13 год. 00 хв. 16.02.2024, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити для відома та виконання Державній установі «Чортківська установа виконання покарань №26» за адресою: м. Чортків вул. Л.Українки, 3 Тернопільської області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити учасникам провадження.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали закінчується 16 лютого 2024 року о 13 год. 00 хв.

Апеляційна скарга на ухвалу судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1