Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування

примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня "Психіатрія" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) кримінальне провадження № 0000426 щодо застосування примусових заходів медичного характеру до

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки с. Варварівка Олевського району Житомирської області,

громадянки України, що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.05.2023 до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції змінити та виключити з її мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_9 умислу, а також усвідомлення нею, передбачення та бажання настання суспільно небезпечних наслідків при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що відповідно до ч.1 ст.503, ч.1 ст.505 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, і під час досудового розслідування у такому кримінальному провадженні встановлюються, серед іншого, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Неосудною є особа, тобто особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. І з огляду на положення ст.ст.23, 24 КК України, якими дається визначення понять "вина" та "умисел", а також теоретичне визначення понять "мотив" і "мета", вказані елементи суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення можуть мати місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 143 від 29.03.2023 вбачається, що ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованих їй дій і в теперішній час страждає на поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії, під час вчинення інкримінованих їй дій і в теперішній час не могла і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

А тому, викладаючи в ухвалі обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, визнані доведеним, у тому числі що ОСОБА_9 мала прямий умисел, усвідомлювала при цьому суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала суспільно небезпечні наслідки та бажала їх настання, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника на підтримку позиції прокурора; доводи потерпілого, законного представника та особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, які поклалися на розсуд суду стосовно результату розгляду апеляційної скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд, 21 березня 2023 року о 12 годині 32 хвилини ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на заподіяння смерті своєму малолітньому синові ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяла немовля з ліжечка на руки, відчинила вікно на п`ятому поверсі у спальній кімнаті квартири та викинула з вікна малолітнього ОСОБА_11 .

Смерть ОСОБА_11 настала від множинних ушкоджень тіла, з переломами кісток та ушкодженням внутрішніх органів, розвитком шоку та крововтрати.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_11 у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, яке передбачене п.2 ч.2 ст.115 КК України, - умисне вбивство малолітньої дитини, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, як і обґрунтованість застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування ухвали, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у посиланні на наявність у ОСОБА_9 умислу, усвідомлення нею суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачення та бажання настання суспільно небезпечних наслідків при вчиненні суспільно небезпечного діяння, є слушними.

Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з визначених критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.ст.23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного кримінального правопорушення, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 143 від 29.03.2023 ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованих їй дій і на даний час страждає на поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії (F 23.0 за МКХ-10). ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованих їй дій і в теперішній час не могла і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

З таким станом, який є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також його інтелектуальної та вольової ознак як елементів суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

Тому висновки суду, що ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на заподіяння смерті своєму малолітньому синові ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинила інкриміноване їй суспільно небезпечне діяння, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону України про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно, є свідченням його неправильного застосування.

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру.

Зокрема, ст.505 КПК України передбачено, що обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою. При цьому також встановлюються й інші обставини, зокрема, інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, характер і розмір завданої шкоди, тощо.

Тобто предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел та його ознаки є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанцій увагу не звернув.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_9 прямого умислу, усвідомлення нею суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачення та бажання настання суспільно небезпечних наслідків при вчиненні суспільно небезпечного діяння і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_9 змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_9 прямого умислу, усвідомлення нею суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачення та бажання настання суспільно небезпечних наслідків при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3