Справа № 143/922/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Погребище Вінницької області матеріали кримінального провадження №0000667, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,-

Встановив:

29.09.2023 року до Погребищенського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт із угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000667, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що у порушення вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2022, п. 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, п. 1 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, п. 1 Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.2022, п. 1 Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 342/2022 від 17.05.2022, командир другого відділення першого взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 сержант ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 16 серпня 2023 року ОСОБА_4 , в денну пору доби, перебуваючи у місті Погребище Вінницького району Вінницької області, в ході особистої зустрічі та розмови з ОСОБА_6 , який на даний час звільнений з лав Збройних Сил України після поранення за станом здоров`я, висловив ОСОБА_6 кримінально-протиправне прохання в наданні неправомірної вигоди в розмірі 2000 доларів США за надання йому 50 підписаних начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 незаповнених бланків повісток про уточнення облікових даних з відтиском печатки даного підрозділу, які можна використати з метою ухилення від мобілізації.

Вважаючи дії командира відділення роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_4 по висловленню вимоги про необхідність надання неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США кримінально-протиправними, 16.08.2023 у денний час ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів із письмовою заявою про учинення кримінального правопорушення, був залучений ними до конфіденційного співробітництва та у подальшому діяв під їх контролем.

Продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, 18.08.2023 близько 13 год. 58 хв. сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 , обіймаючи посаду командира відділення роти охорони, перебуваючи на території АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, одержав від ОСОБА_6 шляхом передачі з рук у руки неправомірну вигоду у розмірі 2000 доларів США (які згідно до ст. 273 КПК України являються імітаційними засобами), що згідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 18.08.2023 становить 73137 грн. 00 коп. за надання йому 50 підписаних начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 незаповнених бланків повісток про уточнення облікових даних з відтиском печатки даного підрозділу.

18.08.2023 о 14 год.00 хв. командира другого відділення першого взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_4 затримано правоохоронними органами згідно із ст. 208 КПК України, а предмет неправомірної вигоди вилучено, чим кримінально-протиправну діяльність останнього припинено.

Діяння ОСОБА_4 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.

20.09.2023 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , з однієї сторони, та підозрюваним ОСОБА_4 , його захисником - адвокатом ОСОБА_5 , з іншої сторони, було укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами даної угоди ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні беззастережно визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро розкаявся, а також надав правдиві та детальні показання щодо обставин своєї кримінально правової діяльності.

ОСОБА_4 роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Сторони узгодили, що за вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, йому необхідно призначити покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 , зокрема, просять суд затвердити дану угоду на тих умовах, які узгоджені між сторонами. При цьому всі сторони кримінального провадження підтвердили, що їм відомі та зрозумілі правові наслідки її затвердження. Також зосередили увагу суду на тому, що сторони угоди про визнання винуватості не узгодили призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, оскільки на даний час ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, не займає посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Крім того, суд відповідно до приписів ч.4 ст.474 КПК України з`ясував в обвинуваченого ОСОБА_4 , чи цілком він розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також суд згідно із положеннями ч.6 ст.474 КПК України переконався в тому, що укладення означеної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За змістом п.1 ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди суперечать вимогам закону.

Відповідно до частин 2, 3 ст.475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті. Мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався. У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №761/13021/19 викладено правовий висновок, який зводиться до того, що за змістом ст.ст.474, 475 КПК суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні угоди з підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Згідно із ч.1 ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Із положень ст.472 КПК України вбачається, що сторони угоди про визнання винуватості зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання. Аналіз ст.65 КК України свідчить, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи положення пунктів 1,2 ч. 1 ст. 65 КК України, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу та 2) відповідно до положень Загальної частини КК України.

Санкція ч.1 ст.368 КК України встановлює, що суд може призначити одне з альтернативних основних покарань: 1) штраф від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 2) або арешт на строк від трьох до шести місяців , або 3) позбавлення волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Вказані основні альтернативні покарання законодавець відокремлює одне від одного розділовим сполучником «або», який означає відношення взаємовиключення, чергування дій, явищ, ознак. Крім того, між такими основними покараннями, як арешт та позбавлення волі, в тексті кримінально-правової норми стоїть ще й розділовий знак - кома, що також означає, що йдеться про чергування альтернативних видів покарання.

При цьому основні покарання в тексті санкції кримінально-правової норми відокремлені комою від додаткового покарання. Наявність цієї коми в тексті санкції ч.1 ст.368 КК України свідчить про існування синтаксичного розриву між двома частинами тексту, а саме між приписами щодо застосування основних і додаткового видів покарань. На підставі цього частина тексту санкції, у якій йдеться про призначення додаткового покарання, завдяки комі набуває ознак відносно самостійного елемента речення, який, однак, не пориває семантичного і структурного зв`язку з першою частиною тексту санкції, а навпаки, нерозривно з нею пов`язаний. Оскільки в першій частині тексту санкції передбачено декілька альтернативних видів основних покарань, то друга частина тексту стосується кожного з них, а не тільки одного з них.

Отже, санкція ч.1 ст.368 КК України встановлює, що покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю є обов`язковим додатковим покаранням щодо призначення будь-якого з альтернативних основних покарань, зазначених у ній.

Проте, як слідує із умов угоди про визнання винуватості від 20.09.2023 року сторони не узгодили призначення обвинуваченому обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Відтак, не узгодження сторонами угоди про визнання винуватості призначення обвинуваченому обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю свідчить про невідповідність такої угоди вимогам закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п.1 ч.7 ст.474 КПК України є підставою для відмови у її затвердженні.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції щодо лінгвістично логічного тлумачення хоча й іншої, однак аналогічної за сутнісним змістом кримінально правової норми, сформульованої у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі №404/7774/21.

В той же час, суд вважає неспроможними доводи сторін кримінального провадження стосовно того, що не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, оскільки на даний час ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, не займає посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, зважаючи на те, що згідно з положеннями ст. 55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення та чи займає він відповідну посаду або займається певною діяльністю на час розгляду кримінального провадження у суді. Інший підхід до правозастосування згаданої норми закону про кримінальну відповідальність призвів би до знівелювання превентивної функції вказаного додаткового покарання.

Такі висновки суду в цілому узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 року у справі № 404/2081/22.

В силу приписів ч.7 ст.474 КПК України у разі відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

За ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

В ч.1 ст.474 КПК України обумовлено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Телеологічне (цільове) тлумачення норми ч.7 ст.474 КПК України, у взаємозв`язку із приписами пунктів 1, 5 ч.3 ст.314, ч.5 ст.469, ч.1 ст.474 цього Кодексу, дозволяє дійти висновку, що, відмовляючи у затвердженні угоди про визнання винуватості, суд у підготовчому судовому засіданні, заслухавши думку учасників судового провадження, приймає рішення про повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування або про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта в залежності від того, на якій стадії кримінального провадження її було укладено та чи було завершено на цей час досудове розслідування. Якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, яке ще не було завершено, та існує об`єктивна необхідність в його подальшому продовженні (отримання висновку експерта, проведенні слідчих чи розшукових дій, здійснення негласних слідчих (розшукових) дій тощо), то таке кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування. Натомість, якщо на момент укладання угоди досудове розслідування було повністю завершено, то суд має прийняти рішення про призначення на підставі обвинувального акта судового розгляду.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування у розглядуваному кримінальному провадженні стороною обвинувачення 20.09.2023 року повідомлено сторону захисту про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування. В цей же день стороні захисту було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, укладено угоду про визнання винуватості та складено слідчим і затверджено прокурором обвинувальний акт.

Крім того, як зазначив прокурор ОСОБА_3 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було завершено, всі слідчі дії для збирання доказів щодо доведення вини обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні були проведені, і необхідності в проведенні додаткових слідчих дій під час досудового розслідування немає. Ураховуючи наведене, прокурор просив у разі відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Аналогічну позицію висловили обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 .

Зважаючи на наведене, суд не вбачає підстав для повернення прокурору кримінального провадження для продовження досудового розслідування.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 складений у відповідності з вимогами КПК України.

Кримінальне провадження підсудне Погребищенському районному суду Вінницької області, підстав для закриття кримінального провадження немає.

Порушень вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення судового розгляду, судом не встановлено.

Відтак, суд приходить до висновку, що у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, та призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, яке, з урахуванням закріплених в ст. 27 КПК України принципів гласності та відкритості судового провадження, слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Керуючись пунктами 1, 5 ч.3 ст.314,ст.ст.316, 369, ч.7 ст.474 КПК України, суд,

Ухвалив:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 20.09.2023 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , з однієї сторони, та підозрюваним ОСОБА_4 , його захисником - адвокатом ОСОБА_5 , з іншої сторони, у кримінальному провадженні №0000667, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Призначити судовий розгляд в кримінальному провадженні №0000667, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області на 13 год. 30 хв. 27.12.2023 року.

В судове засідання викликати: прокурора, обвинуваченого та захисника.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя