В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 серпня 2023 року за № 0002908, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного з них у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 28, ст. 345 Кримінального кодексу (далі КК) України,

у с т а н о в и в :

під час судового провадження, на підставі положень ст. 468 КПК України, 01 листопада 2023 між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та потерпілими ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено угоди про примирення, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим Суд в судовому засіданні, на виконання вимог ч. 3 ст. 474 КПК, невідкладно зупинив проведення процесуальних дій і перейшов до розгляду угоди.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у судовому засіданні, розуміючи наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 5 ст. 474 КПК, просили затвердити угоди про примирення і призначити узгоджену в них міру покарання, при цьому беззастережно визнали себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 28, ст. 345 КК в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначили, що в повній мірі розуміють наслідки не виконання останніх, визначені ст. 476 КПК.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладання та затвердження даних угод, визначені ст. 473 ч.1 п. 2 КПК України, у судовому засіданні, вважали за необхідне угоду затвердити, а також зазначили про повне відшкодувння завданих збитків та відмову від позовів.

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти затвердження даних угод, оскільки міра покарання, яка визначена в угодах є не співмірною тим діянням, які були вчиненні обвинуваченими.

Захисники обвинувачених в судовому засіданні також просили затвердити угоди про визнання винуватості та зауважили, що при укладенні даних угод були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, а тому є дійсними підстави, аби цю угоду затвердити і призначити обвинуваченим узгоджену в угодах міру покарання.

Суд, заслухавши думку сторін угод, прокурора та захисників, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоди на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та закону приходить до наступного.

Статтею 468 КПК України регламентовано, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з угодами, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинувачених за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 28, ст. 345 КК визнаючи, шляхом їх укладення доведеним, що 19.08.2023 на спецлінію «102» надійшло повідомлення про неналежне виконання батьківських обов`язків за адресою: АДРЕСА_1 .

На місце події направлено екіпаж «Рубін» № 403 у складі інспектора патрульної поліції УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та інспектора патрульної поліції УПП ДПП м. Києві ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Прибувши на місце виклику о 00 год. 09 хв. за адресою: м. Київ, пр-т. Соборності, 17 ЖК «Комфорт таун» при обстежені прилеглої території інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виявили компанію людей у складі 5 чоловік серед яких перебували два чоловіка високого зросту, які в подальшому були встановлені як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , чоловіки почали пришвидшувати крок та йти у протилежний бік від інспекторів патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та запитав у останніх причину порушення комендантської годині і попросив надати документи, які посвідчують їх особу.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на запитання працівників поліції екіпажу «Рубін» № 403, повідомили, що через повітряну тривогу у Київській області вони прямують до укриття та що працівники поліції екіпажу «Рубін» № 403 в зв`язку з цим не мають права перевіряти документи. Останні почали поводити себе зухвало та не реагували на законні вимоги інспекторів патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а саме вимогу зупинитись та надати документи для перевірки.

В подальшому, вказані особи продовжували ігнорувати законні вимоги працівників поліції, на що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 попередили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про застосування заходів примусу, а саме застосування ї сили відповідно до ст. 44 Закону України «Про національну поліцію» і спеціальних засобів відповідно до ст. 45 Закону України «Про національну поліцію». Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на погрозу насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжували висловлюватись нецензурною лексикою у бік інспекторів патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , рухались у невідомому напрямку та не реагували на законні вимоги працівників поліції.

Після чого ОСОБА_5 наблизився до ОСОБА_8 взяв за ліву руку та сказав, щоб останній залишався на місці. В свою чергу, ОСОБА_8 почав вириватись та чинити активний опір працівнику поліції. На що останньому повідомлено про застосування спеціального засобу «кайданки», однак ОСОБА_8 продовжував не реагувати на вимоги працівника поліції та завдав удару кулаком ОСОБА_5 в область голови потиличної ділянки.

Крім того, в ході затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 останні нанесли тілесні ушкодження працівникам поліції.

Так 19.08.2023 після спроби ОСОБА_5 зупинити ОСОБА_8 внаслідок якого останній завдав удару ОСОБА_5 в область голови потиличної ділянки.

Після чого до ОСОБА_8 було застосовано спеціальний засіб «споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії» для відбиття нападу на працівника поліції.

У той час ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_4 та завдав останньому удару в область голови. Працівники поліції екіпажу «Рубін» № 403 через радіостанцію викликали допомогу. Після чого працівники поліції вголос повідомили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , щоб останні припинили вчиняти опір працівникам поліції та лягли на землю, але останні на вимоги працівників поліції не реагували та продовжували висловлюватись нецензурною лексикою.

Після чого ОСОБА_5 спробував затримати та одягти кайданки на ОСОБА_8 ОСОБА_9 побачивши це, відштовхнув ОСОБА_5 у тулуб. В подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поваливши на землю ОСОБА_5 . І почали наносити хаотичні удари по тулубу та голові працівнику поліції.

У цей час ОСОБА_4 почав відтягувати ОСОБА_8 від ОСОБА_5 , але ОСОБА_8 почав наносити удари кулаками в область голови ОСОБА_4 від чого останній впав на землю та ОСОБА_8 продовжував наносити удари останньому.

ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_8 та відтягнув від ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_5 попередив про застосування вогнепальної зброї відповідно ст. 46 Закону України «Про національну поліцію», ОСОБА_5 привів зброю у готовність піднявши зброю вверх.

В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заспокоїлись та до останніх застосовано спеціальний засіб «кайданки».

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_4 було завдано тілесні ушкодження згідно довідки КНП КМКЛ ШМД № 5106 діагноз: забій-осаднення м`яких тканин голови та кінцівок.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 342 КК України, тобто вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків вчинене групою осіб; за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене групою осіб.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 342 КК України, тобто вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків вчинене групою осіб; за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене групою осіб.

Сторонами угод визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачені повинні понести за вчинені кримінальні правопорушення, а саме: за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 342 - позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК - позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 70 КК визначили покарання шляхом поглинання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від відбування покарання згідно ст. 75 КК України з випробуванням у межах строку, визначеного цією статтею.

Ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої, у судовому засіданні, судом не встановлено.

Безпосередньо в угодах про примирення викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 471 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступінь тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, кожного окремо, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.

Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди прокурором не було доведено та судом не виявлено.

Таким чином, судом, у судовому засіданні, встановлено, що умови даних угод в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, у судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Щодо питання покладення обов`язків із числа регламентованих ст. 76 КК України та визначення строку випробування у порядку ст. 75 того ж Кодексу, то Суд враховує таке.

Положеннями статті 75 КК передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить, що питання визначення тривалості іспитового строку, який необхідно застосувати до підозрюваного/обвинуваченого, зокрема у випадку затвердження угоди про визнання вини, належить до дискреційних повноважень суду у визначених ст.75 КК межах.

При цьому поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року (справа № 205/7091/16-к, провадження за касаційною скаргою № 51-1532 км 19).

Таким чином, можливість визначення судом у випадку затвердження угоди тривалості іспитового строку в передбачених ст.75 КК межах на строк від одного до трьох років з одного боку та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст.394 КПК, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди, з якими обвинувачений добровільно погодився.

При цьому суд враховує і викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 161/8590/19, провадження № 51-5646км19) правову позицію, за якою визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст.75 КК, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди.

Відповідно слід констатувати, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом, з огляду на, що, як термін іспитового строку, так і перелік обов`язків визначає самостійно з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, кожного окремо, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє та вважає за необхідне визначити іспитовий строк у 2 роки із покладенням обов`язків регламентованих п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченим узгодженої міри покарання.

Провадження по цивільним позовам потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди слід закрити у зв`язку з відмовою від позовів та прийняття її судом.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-475 КПК України, Суд

у х в а л и в:

затвердити угоду про примирення укладену 01 листопада 2023 між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та потерпілими ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 серпня 2023 року за № 0002908.

Затвердити угоду про примирення укладену 01 листопада 2023 між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та потерпілими ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 серпня 2023 року за № 0002908.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 28, ст. 345 КК України та призначити йому покарання:

? за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

? за ч. 1 ст. 28, ст. 345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 28, ст. 345 КК України та призначити йому покарання:

? за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

? за ч. 1 ст. 28, ст. 345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного окремо, залишити без змін до набрання викором законної сили.

Провадження за цивільними позовами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного окремо, до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушення - закрити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 1 ст. 473 КПК України до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

С у д д я ОСОБА_1