Справа № 274/1658/21
Провадження №11-кп/801/304/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

31 січня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду ОСОБА_2 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

та його захисників адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

До Вінницького апеляційного суду надійшло на розгляд кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.11.2023, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 152 КК України.

Прокурором Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_8 подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на строк 60 днів.

Клопотання мотивовано тим, що строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчився, разом з тим обвинувачений перебуває під вартою відповідно до положень ч.6 ст. 615 КПК України. Наразі ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які враховувались при обранні слідчим суддею та продовженні судом обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Заслухавши прокурора ОСОБА_4 , яка підтримала клопотання, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечили проти його задоволення, перевіривши наведені у клопотанні доводи, вважаю, що воно підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 401 КПК України після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок суду першої інстанції необхідно вирішити питання щодо запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно вироку суду першої інстанції запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання ним законної сили залишено тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня його ухвалення, тобто з 01.11.2023, який закінчився 31.12.2023.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч.6 ст. 615 КПК України не було.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З огляду на те, що, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати, зокрема, наявні ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджанні кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу обвинуваченого, який не визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, тяжкість кримінального правопорушення, в скоєнні якого він обвинувачується, апеляційний суд вважає доцільним обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З огляду на вище викладене, керуючись ст.ст. 183, 331, 401 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_2