Номер провадження: 11-кп/813/483/24
Справа № 495/6826/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000201 від 23 травня 2023 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тузли, Татарбунарського району, Одеської області, раніше не судимого, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених

обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 22 травня 2023 року приблизно о 13 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на своїй присадибній ділянці біля сітки рабиця, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклого конфлікту, реалізуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримаючи в руках пластикову пляшку з розпилювачем на горловині в середині якої знаходилася рідина розведеного гербіциду «Федерал» (розчинний концентрат Гліфосату ізопропіламінна сіль + дикамба), натиснув на ручку розпилювача, тим самим розпилив один раз невідому речовину в обличчя ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді хімічних опіків обличчя та шиї, лівого плечового суглобу ІІ степеню, хімічний опік рогівки обох очей І ступеня, та слизової оболонки очей ІІ ступеня, які у відповідності до п. 2.3.3 «ПРАВИЛ судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив змінити оскаржений вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 , в зв`язку з істотними порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі суд першої інстанції не врахував, що йому 67 роки і він є особою пенсійного віку, а приписами ч.3 ст.61 КК України передбачено, що обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Позиції учасників апеляційного .

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив апеляційний суд прийняти рішення про відшкодування завданої йому шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_7 погодився з вимогами апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі прокурора не зазначені обставини, які свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом також не встановлено обставин, які свідчать про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили, або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме порушення вимог ч.3 ст.61 КК України.

Положеннями частини 3 статті 61 КК України встановлено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, та звільнено на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому на момент вчинення кримінального правопорушення та постановлення вироку був у віці 67 років.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_7 досяг пенсійного віку.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, яке хоч і передбачене санкцією ч.2 ст.125 КК України, проте, у відповідності до положень ч.3 ст.61 КК України, не може бути застосоване до особи, яка досягла пенсійного віку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, є особою пенсійного віку, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 50, 63, 65 КК України, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Зазначений вид і міра покарання, на думку апеляційного суду, є справедливими, необхідними і цілком достатніми для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, охорони встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, виховання у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, а також відповідальності перед суспільством.

Разом з тим, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути заявлені під час апеляційного розгляду вимоги потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування ОСОБА_7 завданої потерпілому шкоди, оскільки потерпілий з апеляційною скаргою не звертався, а тому апеляційний розгляд проведений лише в межах апеляційної скарги прокурора.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює ухвалу в інших випадках, якщо зміна ухвали не погіршує становища обвинуваченого.

Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями п.1) ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема не застосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та змінити вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року, в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Зазначена зміна вироку суду першої інстанції жодним чином не погіршує правового становища обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4