Справа № 750/7539/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/59/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

14 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій, апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 409 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, проживаючому по АДРЕСА_1 .

За наявними матеріалами та встановленими обставинами, слідчий суддя обрав підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладенням відповідних обов`язків.

Строк дії ухвали встановлено до 22 березня 2024 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав на недоведеність слідчим та прокурором обставин, які б вказували, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу у даному випадку неможливе. Крім того, слідчий суддя прийшов до висновку про недоведеність прокурором ризиків, передбачених п. 3 та п.4 ч.1 ст. 194 КПК України, а саме: уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності та протиправного впливу на свідків. Враховуючи встановлені обставини, а також те, що підозрюваний ОСОБА_6 має позитивну характеристику з місця проходження служби, від виконання своїх обов`язків на посаді стрільця у військовій частині не відсторонений, має на утриманні малолітню дитину, а тому приймаючи до уваги його майновий стан та доведеність стороною обвинувачення лише одного ризику, а саме з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, прийшов до висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, зазначених у ч.5 ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про обрання його підзахисному запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, просить її скасувати, як безпідставну, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити у повному обсязі.

Вважає, що за відсутності обґрунтованої підозри, не має підстав для застосування до ОСОБА_6 будь-якого запобіжного заходу, а тому ухвала слідчого судді в частині застосування підозрюваному особистого зобов`язання підлягає скасуванню.

Посилаючись на відсутність визначення поняття «обгрунтована підозра» в національному законодавстві, а також на ряд рішень ЄСПЛ, стверджує, що повідомлена підозра ОСОБА_6 не відповідає таким стандартам. Сторона захисту не заперечуючи доведення обставин про мобілізацію ОСОБА_6 , оформлення документів, а також отримання грошового забезпечення, вважає, що оцінка сторони обвинувачення щодо можливості проходження служби лише в межах військової частини суперечить матеріальному закону та об`єктивній стороні інкримінованого злочину, а тому сформульована підозра є необґрунтованою. Переконаний, що посилання в матеріалах клопотання на показання свідка ОСОБА_9 є безпідставними та не можуть бути розцінені як джерело доказів, оскільки особа безпосередньо не сприймала жодних обставин, свідок ОСОБА_10 , який вказував, що не бачив ОСОБА_6 у військовій частині, де проходив службу останній, не є ні начальником, ні колегою підозрюваного, свідок ОСОБА_11 , який був безпосереднім начальником ОСОБА_6 , зазначав про те, що частково особовий склад, в тому числі і в/ч НОМЕР_1 , після вторгнення збройних сил рф вибували до м. Тульчин Вінницької області.

При цьому ОСОБА_6 він не бачив, але обмінювався документами через поштовий зв`язок та з повідомлень ОСОБА_12 знає, що ОСОБА_6 виконував свої обов`язки у м. Тульчин, а вже після зміни керівництва отримав вказівку перевести підозрюваного до іншої частини Вінницької області, оскільки розмістити ОСОБА_6 у м. Чернігові з об`єктивних причин було неможливо. Вказані обставини є додатковими підставами для висновку щодо необґрунтованості пред`явленої підозри.

З урахуванням мотивів оскаржуваної ухвали, доводів апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення, суд апеляційної інстанції має вирішити такі питання: чи містить ухвала слідчого судді висновок про обґрунтованість підозри, чи є рівень обґрунтованості підозри в цій частині достатнім для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вирішення питання щодо наявності/відсутності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, а також наявності/відсутності підстав вважати, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобіганню ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді, як таку, що постановлена з порушенням вимог КПК України, та постановити нову ухвалу, якою підозрюваному ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 березня 2024 року, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Аргументує тим, що слідчий суддя залишив поза увагою існування ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є достатньо обґрунтованими у поданому клопотанні та ставлять під сумнів дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Звертає увагу колегії суддів, що слідчим суддею залишено поза увагою ряд вагомих обставин, встановлених в межах даного провадження, зокрема, розмір майнової шкоди у завданні якої підозрюється ОСОБА_6 , а також не враховане безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Вважає, що суд не в повній мірі мотивував своє рішення, пославшись лише на норми, які регламентують розгляд питання про застосування запобіжного заходу. Проте, саме наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного у своїй сукупності і обґрунтовує неналежність та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вказані обставини, на переконання апелянта, перешкодили суду ухвалити обґрунтоване рішення, що і є підставою для його скасування.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану стороною захисту скаргу і заперечували проти доводів сторони обвинувачення, вказуючи про їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки надані докази не доводять обґрунтованість підозри на достатньому рівні, прокурора, який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заперечував проти вимог апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги залишити без задоволення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє обґрунтованість оголошеної підозри, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що достовірно знаючи, що полковник ОСОБА_13 , з яким вони перебувають у дружніх відносинах, проходить військову службу на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та в підпорядкуванні останнього перебуває 78 окремий взвод охорони та обслуговування (органу військової контррозвідки СБУ), усвідомлюючи можливість ОСОБА_13 в силу займаної ним посади, давати вказівки командиру зазначеного військового підрозділу, з метою реалізації свого злочинного умислу, вирішив залучити його ( ОСОБА_13 ) у якості пособника своєї злочинної діяльності, та з його допомогою вступити на військову службу саме до вказаного військового підрозділу, при цьому фактично не проходячи військової служби та отримуючи грошове забезпечення з іншими виплатами для військовослужбовців. Внаслідок реалізації свого умислу , ОСОБА_6 у період з 12.07.2022 по 21.11.2022 заволодів грошовими коштами на загальну суму 209 199,61 грн., при цьому отримував їх не виконуючи безпосередніх обов`язків та ухиляючись від несення військової служби.

26 квітня 2023 року слідчим П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 409, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 190, ч.5 ст.27 ч.4 ст. 409, ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 364 КК України.

17 січня 2024 року ОСОБА_6 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 409 КК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, усупереч твердженням захисника про невідповідність підозри національним стандартам та практиці ЄСПЛ, свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з урахуванням положень ст.17 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, не входить до предмету на стадії розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Доказування обґрунтованості підозри вважається досягнутою, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідно особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри може встановлюватись тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Обґрунтованість підозри не може ґрунтуватись на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватись конкретними доказами в кримінальному провадженні. Обґрунтованість підозри не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Отже, на стадії досудового розслідування, слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Визначаючи стандарт «достатня підстава», що застосовується при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 зазначила, що … стандарт доказування «достатня підстава» є значно нижчим порівняно з такими стандартами як «поза розумним сумнівом» (що застосовується під час розгляду кримінального провадження по суті), так і «обґрунтована підозра» (за яким доводиться наявність підстав піддавати конкретну особу заходам забезпечення кримінального провадження) (справа № 11 - 132сап21).

Оцінюючи в сукупності обставини даного кримінального провадження та враховуючи достатню наявність доказів щодо вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 409 КК України, у вчиненні яких він підозрюється, апеляційний суд вважає, що підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою.

Дані обставини були підтверджені прокурором і під час апеляційного розгляду.

А тому, позиція сторони захисту щодо відсутності об`єктивної сторони кримінального правопорушення, за якою повідомлено ОСОБА_6 про підозру є безпідставною на даній стадії провадження.

В той же час, як убачається із оскаржуваної ухвали слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність прокурором двох ризиків, якими було обґрунтоване клопотання, з чим не може погодитись колегія суддів, а тому вважає висновки в цій частині необґрунтованими та належним чином не вмотивованими.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя лише зазначив про не доведення стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, не мотивувавши при цьому чому прийшов до вказаного висновку, але вказав на наявність лише одного ризику та зазначив, що маючи на меті забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків для запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, при цьому враховуючи дані щодо особи підозрюваного, про можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Ці твердження є сумнівними й з огляду на те, що органами досудового розслідування не зазначалося у клопотанні, а прокурором фактично не доводилось наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що ставить під сумнів оскаржуване рішення на предмет його обґрунтованості наданими на розгляд матеріалами клопотання. В той же час, жодних висновків щодо наявності чи то відсутності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, на чому наполягала сторона обвинувачення, фактично розглянуто не було.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (частина 1 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у тому числі за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання на строк від п`яти до десяти років, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, з метою уникнення покарання.

Так, у клопотанні слідчим заявлено наявність ризиків, передбачених пунктами 3-5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: 3) незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, використовуючи свій соціальний статус може у спосіб погроз, підкупу чи психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які можуть бути допитані як свідки, зокрема військовослужбовців військової частини.

Окрім того, враховуючи, що сторона захисту здійснюючи аналіз показань свідків вказує на інші обставини, які має оцінювати виключно суд при розгляді справи по суті, а тому ця обставина, на переконання колегії суддів дає підстави для висновку щодо можливого впливу підозрюваного на свідків, що унеможливить повторний об`єктивний допит у разі такої необхідності.

Крім того, ризик впливу на свідків обумовлюється також колом зв`язків підозрюваного, у тому числі з керівництвом та службовими особами військової частини, що може використовуватися у своїх інтересах та всупереч фактичним обставинам кримінального провадження. А ця обставина є цілком вірогідною за умови застосування іншого запобіжного заходу.

Також, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим існування ризику перешкоджання ОСОБА_6 кримінальному провадженню іншим чином, зокрема у створенні штучних доказів та підбурюванні осіб, як цивільних, так і військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань для підтвердження версії сторони захисту та висунення інших версій.

У той же час апеляційний суд вважає недоведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на обґрунтування цього ризику стороною обвинувачення, що обумовлено виключно триваючим характером.

Так, жодних даних, що на час розгляду клопотання особа підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень, суду надано не було. Тому у сторони обвинувачення відсутні підстави стверджувати про наявність вказано ризику.

Крім цього, ні саме клопотання, ні доводи прокурора в судовому засіданні не ґрунтувалися на тому, що будь-яка діяльність підозрюваного викликає обґрунтовані сумніви, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі з метою приховання інкримінованого йому злочинного діяння, а тому зберігаючи об`єктивність в оцінці наданих суду доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що твердження лише про триваючий характер злочинної діяльності не є достатніми аргументами для доведення вказаного ризику.

Апеляційний суд також зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик уникнення відповідальності, що неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Під час вирішення питання щодо обрання того чи іншого виду запобіжного заходу слідчий суддя має враховувати не тільки наявність обґрунтованих ризиків, на яких у даному випадку наголошує прокурор, але і дані про особу підозрюваного, його соціальний статус, міцність зв`язків, інші відомості, які дають підстави судити про характер та життєвий шлях особи щодо якої вирішується питання про обрання запобіжного заходу. При цьому слідчий суддя, має оцінити чи зможе інший більш м`який запобіжний захід запобігти встановленим ризикам.

У даному випадку встановлено, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має постійне місце проживання, ряд позитивних характеристик за місцем служби та місцем фактичного проживання і реєстрації, сталі соціальні зв`язки, у тому числі наявність неповнолітніх дітей, відсутні будь-які данні, які б його негативно характеризували та свідчили про його підвищену суспільну небезпеку, а тому з урахуванням характеру обвинувачення, обставин вчинених кримінальних правопорушень, ролі підозрюваного у їх вчиненні, того, що досудове розслідування завершене, фактів порушення процесуальної поведінки встановлено не було, а тому достатньо було обмежитися обранням запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2024 року, якою застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16