06 грудня 2023 року Єдиний унікальний № 501/3201/23 Провадження № 1-кп/501/265/23

ВИРОК

Іменем України

04 грудня 2023 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одескьої області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 секретар судових засідань ОСОБА_2

номер справи 501/3201/23 провадження 1-кп/501/265/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що надійшов 16 серпня 2023 року від Чорноморської окружної прокуратури, номер кримінального провадження 0000229, внесеного до ЄРДР від 05 липня 2023 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівки Ананьївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою,одруженого, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонера, раніше не судимого

участь у справі приймали: прокурор ОСОБА_4 ,

представник потерпілої ОСОБА_5 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану

Стислий зміст обвинувачення та встановлені обставини.

19 квітня 2023 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, більш точний час в ході розслідування та судового розгляду встановити не надалось можливим, в світлий час доби, при опадах у вигляді дрібного дощу, при вологому дорожньому покритті, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , із швидкістю 33,4 км/год. по відповідній правій смузі для руху проїзної частини вулиці Віталія Шума м. Чорноморську Одеського району Одеської області, яка призначена для руху у двох напрямках та складається з двох смуг для руху, по одній смузі для руху у кожному напрямку, з боку вул. Парусна, у напрямку до вул. 1 Травня м. Чорноморську Одеського району Одеської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, визначеного дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 Правил дорожнього руху України, по якому, в цей час, з права наліво, відносно напрямку його руху, переходили проїзну частину вул. Віталія Шума пішоходи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити перешкоду та небезпеку для свого подальшого руху, у вигляді вказаних пішоходів, а також своєчасно застосувати достатні заходи щодо уникнення наїзду на них, діючи з необережності у виді злочинної самовпевненості, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не вжив належних і своєчасних заходів, в порушення вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху України, згідно з яким: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути

створена перешкода чи небезпека, наближаючись до вказаного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , завчасно не зменшив швидкість свого руху, не зупинився, щоб дати їм дорогу, чим створив перешкоду і небезпеку для вказаних пішоходів, та допустив на них наїзд.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 були спричинені наступні тілесні ушкодження: глибокі садна лоба і носа; підшкірна гематома лобної ділянки зліва; забійна рана спинки носа з відкритим переломом кісток носа; закрита травма лівого колінного суглоба: закриті внутрішньосуглобові переломи зовнішнього виростку великогомілкової кістки та підголовчатий перелом малогомілкової кістки зі зміщенням уламків.

Як окремо взяті: закрита травма лівого колінного суглоба: закриті внутрішньосуглобові переломи зовнішнього виростку великогомілкової кістки та підголовчатий перелом малогомілкової кістки зі зміщенням уламків за своїм характером і перебігом зазвичай призводить до розладу здоров`я на строк понад трьох тижнів і за цим критерієм, згідно з п. 2.2.2. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України за №6 від 17.01.1995 року, відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допущенні водієм ОСОБА_3 порушення вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні злочину за вищезазначеними обставинами, щиро покаявся , уточнені позовні вимоги ОСОБА_7 , визнав в повному обсязі, не заперечував проти зібраних по справі доказів, просив їх не досліджувати та розглядати справу, згідно положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Захисник ОСОБА_6 підтримала позицію обвинуваченого ОСОБА_3 .

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у своєї відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В призначені покарання покладається на розсуд суду

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

В призначені покарання покладається на розсуд суду.

Прокурор, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї провини не заперечував проти розгляду справи за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України.

Суд, переконавшись в тім, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, а також те, що в подальшому він не в змозі буде оспорювати фактичні обставини справи в апеляційній інстанції, зібрані по справі докази не досліджував.

В зв`язку з викладеним суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Мотивувальна частина та правові норми застосовані судом.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також ,має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України відноситься до не тяжких злочинів та призначає покарання достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Також, суд враховує особисті дані обвинуваченого: ОСОБА_3 , який раніше не судимий, пенсіонер, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 Кримінального кодексу України мети не тільки кари, а також виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання ,виправлення засудженого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 в порядку ч. 1 п. 1, 2 ст. 66 Кримінального кодексу України - є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 в порядку ст. 67 Кримінального кодексу України - судом не встановлено.

Згідно з приписами ст.8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером за віком, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для застосування ст. 69 Кримінального кодексу України.

Статтею 69 Кримінального кодексу України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 Кримінального кодексу надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що

пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 Кримінального кодексу; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 Кримінального кодексу та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Висновки суду.

Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України є необережним нетяжким злочином, тобто обвинувачений не мав конретних мотивів чи умислу на вчинення злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером за віком ,має міцні соціальні зв`язки.

Санкцією ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України обвинуваченому, враховуючи його статус пенсіонера за віком може бути призначено покарання у вигляді арешту строком до 6 місяців.

При цьому суд враховує позицію потерпілої та її представника, яка просить суд призначати обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, враховуючи положення ст. 69 Кримінального кодексу України.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді арешту не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 Кримінального України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України за цей злочин, а саме штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Кримінального кодексу України штраф -це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

На переконання суду дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що до обвинуваченого слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах строку, визначеного санкцією ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Судом розглянутий цивільний позов ОСОБА_7 , який представник потерпілої, уточнила в судовому засіданні та просила стягнути з ОСОБА_3 заподіяну майнову шкоду у сумі 57763.97 грн., моральну шкоду, в сумі 57763.97 грн., судові витрати за надання юридичної допомоги в сумі 10 000.00 грн.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України пердбачено ,що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи зазначений позов про стягнення спричиненої матеріальної та моральної шкоди, суд вважає його документально доведеним в частині понесених витрат.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався. Судові витрати у кримінальному проваджені вістуні. Забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, підлягає скасуванню. По справі маються речові докази, долю яких суд, вирішує відповідно до положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді штрафу на підставі положень ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України в розмірі півтори тисячі неоподаткованих мінімум доходів громадян що становить 25500.00 грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривен) з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця с. Федорівки Ананьївського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 матеріальну шкоду в сумі 57763,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця с. Федорівки Ананьївського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 моральну шкоду в сумі 57763,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця с. Федорівки Ананьївського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 судові витрати по справі в сумі 10000.00 грн.

Речові докази:

? арешт на автомобіль ЗАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 накладений ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2023 року -скасувати .

? автомобіль ЗАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 - вважати йому повернутим.

Повний текст вироку проголошено 06 грудня 2023 року о 12:00 годині.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, потерпілим виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінально-процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ