ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/393/24 Справа № 191/3155/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000508, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 391 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 26 вересня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), вчиненій за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, прибув для відбуття покарання до державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)», де був ознайомлений з вимогами Кримінально - виконавчого кодексу України, Правилами внутрішнього розпорядку установи виконання покарань. Кримінального кодексу України, в тому числі зі статтею 391 КК України, але на шлях виправлення не став та умисно, з метою порушення режиму відбування покарання систематично вчиняв злісну непокору законним вимогам адміністрації установи, за що має 30 дисциплінарних стягнень, з яких 1 раз - у вигляді переведення до приміщення камерного типу (ПКТ), що накладалося 02 червня 2021 року строком на 1 місяць, у зв`язку з чим відповідно до ст. 133 КВК України він є злісним порушником режиму утримання як засуджений, який не виконує законні вимоги адміністрації та який протягом року вчинив більше 6 порушень режиму відбуття покарання, за кожне з яких постановою начальника установи були накладені стягнення, які достроково не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

Зокрема, 06 вересня 2021 року приблизно в 09.30 год. представником адміністрації установи - начальником відділення соціально - психологічної служби №11 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 згідно виконуваним ним функціональних обов`язків, діючи виключно в рамках своєї посадової інструкції та у відповідності до ч. 5 ст. 118 КВК України, засудженому ОСОБА_7 пред`явлено законну вимогу приступити до роботи по благоустрою установи та вказана територія для проведення робіт - прибирання території локального сектору відділення СПС №11 згідно графіка чергування на вересень 2021 року. Для виконання робіт засуджений ОСОБА_7 був забезпечений необхідним для виконання наказу інвентарем (мітла, совок, цеберка та робочі рукавиці), був одягнутий за сезоном, взутий, нагодований згідно встановлених норм.

Незважаючи на вищезазначену законну вимогу начальника відділення приступити до роботи засуджений ОСОБА_7 в категоричній формі відмовився від її виконання.

У зв`язку з чим начальником відділення соціально - психологічної служби №11 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 для з`ясування стану здоров`я засудженого ОСОБА_7 у розташуванні відділення був запрошений представник медичної частини установи. Після чого приблизно о 09.50 год. по прибуттю у відділення лікаря - терапевта ОСОБА_10 проведено медичний огляд стану здоров`я засудженого, в результаті якого складено медичний висновок обстеження за № б/н від 06 вересня 2021 року проведеного медичного огляду, та встановлено, що протипоказань для виконання чергування згідно графіка 2-ох годинних робіт із благоустрою колонії засуджених відділення СПС №11 не має.

Того ж дня, о 10.00 год. начальником відділення соціально - психологічної служби №11 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 в присутності начальника відділення СПС № 18 майора внутрішньої служби ОСОБА_11 та начальника відділення СПС № 12 капітана внутрішньої служби ОСОБА_12 засудженому ОСОБА_7 висунута законна вимога приступити до виконання роботи з благоустрою установи згідно графіку, але останній в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги начальника відділення і до роботи не приступив.

Після чого, о 10.05 год. працівником адміністрації установи, а саме начальником відділення соціально - психологічної служби №11 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 згідно виконуваним ним функціональних обов`язків, діючи виключно в рамках своєї посадової інструкції, в присутності начальника відділення СПС № 18 майора внутрішньої служби ОСОБА_11 та начальника відділення СПС № 12 капітана внутрішньої служби ОСОБА_12 засудженому знову була висунута законна вимога приступити до виконання роботи з благоустрою установи, також було роз`яснено положення ст. 118 КВК України та попереджено про кримінальну відповідальність згідно ст. 391 КК України за злісне невиконання законних вимог адміністрації установи особою, що відбуває покарання у вигляді позбавленя волі. Однак засуджений знову в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги начальника відділення і до роботи не приступив, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 107, ч. 5 ст. 118 КВК України, а також Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом МУЮ 2186/5 від 29 грудня 2014 року, причину відмови від прибирання не вказав, на стан здоров`я не скаржився.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження його винуватості. Зазначає, що пояснення свідків, які є працівниками установи, тобто є зацікавленими особами, не є належним та допустимим доказом його винуватості. Звертає увагу, що відсутні інші докази, окрім пояснень працівників установи на підтвердження його винуватості.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що адміністрацією ВК № 94 не надано до суду жодних вагомих доказів, окрім свідчень співробітників вищезазначеної установи, які є зацікавленими особами. Звертає увагу, що обвинувачення не може грунтуватися лише на одних свідченнях зацікавлених осіб, для доведення вини потрібні докази, а у даному випадку такими доказами вини могли бути б відео зйомка, на якій ОСОБА_7 нібито відмовляється від виконання вимог адміністрації, або свідчення інших не зацікавлених осіб, які відбувають покарання. Вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, доведена не була, доводи засудженого ОСОБА_7 щодо його невинуватості належним чином перевірені не були та не спростовані.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на те, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону та судовий розгляд за провадженням проведено неповно, є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, не визнав і пояснив суду, що його не було ознайомлено ні з графіком чергування, ні з правилами внутрішнього розпорядку установи та наслідками їх порушення, та він вважає, що взагалі не зобов`язаний прибирати в установі, при цьому фактично не заперечував, що дійсно відмовився прибирати в кабінеті начальника відділення.

Разом з тим, незважаючи на не визнання своєї винуватості обвинуваченим, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінально-караного діяння зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його винуватість; відомостей, що містяться у рапортах начальників відділень СПС, медичних документах, актах про відмову засудженого від надання пояснень та підпису, графіку 2-х годинних залучень до робіт з благоустрою, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_12 , який вказував, що 06 вересня 2021 року приблизно о 09.00 год. його запросив зайти до свого кабінету начальник відділення СПС №11 ОСОБА_9 , де в його присутності, а також присутності начальника відділення СПС №18 ОСОБА_11 їм було доведено про те, що засуджений ОСОБА_7 , який є черговим в порядку черговості згідно з п. 5 ст. 118 КВК України, в категоричній формі відмовився приступити до виконання 2-х годинних робіт, при цьому засуджений був забезпечений необхідним інвентарем та йому визначено територію для прибирання локальний сектор відділення СПС №11, але засуджений ОСОБА_7 відмовився від чергування та від підпису у графіку чергувань. Приблизно о 10.00 год. начальник відділення СПС №11 ОСОБА_9 провів з засудженим ОСОБА_7 профілактичну бесіду, в ході якої останній був попереджений про кримінальну відповідальність згідно ст. 391 КК України, засудженому було повторно запропоновано приступити до виконання прибирання визначеної території, але засуджений знову в категоричній формі відмовився. Надавати письмові пояснення він теж відмовився, пояснюючи це тим, що прибирання території принижує його людську гідність.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , допитані судом першої інстанції, надали пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_12 , при цьому свідок ОСОБА_9 додав, що 31 серпня 2021 року в кабінеті начальника СПС №11 в період часу з 10.00 год. до 11.00 год. проводилося ознайомлення засуджених з графіком 2-х годинних залучень до робіт з благоустрою установи на вересень 2021 року, однак засуджений ОСОБА_7 відмовився від підпису у графіку, надавати будь-які пояснення теж відмовився.

Судом також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що був присутній при тому, як 31 серпня 2021 року засуджений ОСОБА_7 в його присутності та присутності начальника відділення СПС №12 ОСОБА_12 в кабінеті начальника відділення СПС №11 ОСОБА_9 відмовився від чергування та від підпису у графіку чергувань.

Показання свідків по справі були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи - часу, місця, способу вчинення кримінальних правопорушень та особи, яка їх вчинила.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.

При цьому, як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_15 ,

Крім того, показання свідків, викладені у вироку, об`єктивно підтверджені наявними у матеріалах провадження та викладеними у вироку письмовими доказами.

Так, суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на рапорти начальників відділень СПС ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від 06 вересня 2021 року, згідно з якими засуджений ОСОБА_7 на законну вимогу ОСОБА_9 приступити до робіт з благоустрою території згідно відповідного графіку чергувань відповів категоричною відмовою.

Судом також наведено у вироку дані медичної довідки та медичного висновку від 06 вересня 2021 року, наданих лікарем-терапевтом ОСОБА_10 , згідно з якими засуджений ОСОБА_7 за станом здоров`я показань для виконання чергування згідно графіка 2-х годинних залучень до робіт із благоустрою колонії не має.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано акт від 06 вересня 2021 року, складений начальником відділення СПС №11 ОСОБА_9 , начальником відділення СПС №12 ОСОБА_12 та начальником відділення СПС №18 ОСОБА_11 , відповідно до якого засуджений ОСОБА_7 відмовився надавати письмові пояснення з приводу відмови ним від виконання 2-х годинних робіт з благоустрою території згідно відповідного графіку чергувань, однак усно заявив, що прибирання території локального сектору принижує його людську гідність.

Суд першої інстанції обгрунтовано як на доказ винуватості ОСОБА_7 послався на графік 2-х годинних залучень до робіт з благоустрою установи засуджених відділення СПС №11 на вересень 2021 року, з якого слідує, що в ньому відсутній підпис засудженого ОСОБА_7 , та зворотній сторінці графіку підписами начальника відділення СПС №11 ОСОБА_9 , начальника відділення СПС №12 ОСОБА_12 та начальника відділення СПС №4 ОСОБА_14 засвідчено факт відмови засудженого від підпису, та складено акт про відмову від підпису.

Крім того, судом першої інстанції враховано довідку про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_7 , складеною начальником відділення СПС №11 ОСОБА_9 06 вересня 2021 року, згідно з якою за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 має 30 стягнень за порушення установленого порядку відбування покарання, серед яких суворі догани за відмову від 2-х годинних відпрацювань та 1 місяць ПКТ за порушення розпорядку дня.

Позиція сторони захисту щодо невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, була предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано розцінена судом як бажання обвинуваченого ввести суд в оману стосовно фактичних обставин з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому твердження обвинуваченого та захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 не було ознайомлено з порядком відбування покарання та графіком чергування, спростовуються вищевказаними поясненнями свідків та письмовими доказами.

Всупереч доводам сторони захисту в апеляційних скаргах обвинувачення ОСОБА_7 грунтується не тільки на поясненнях свідків, а й на досліджених судом першої інстанції письмових доказах, а також на поясненнях самого обвинуваченого, наданих у суді першої інстанції, відповідно до яких останній хоча і заперечує вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак підтверджує, що відмовився 06 вересня 2021 року на вимогу начальника відділення СПС ОСОБА_9 приступити до прибирання у його кабінеті. Аналогічні пояснення ОСОБА_7 надав і під час апеляційного перегляду.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника за обставин, викладених ними у скаргах, не має.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це прохали в апеляційних скаргах обвинувачений та захисник.

Не можна погодитися з твердженнями сторони захисту стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.

Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції ст. 391 КК України покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4