Справа №639/5080/23
Провадження№1-кп/639/164/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5

цивільного відповідача адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню зареєстрованому в ЄРДР 25 липня 2023 року за №0000853 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Житомирської області м. Дзержинськ, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого на посаді водія в КП «Салтівське трамвайне депо», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2023 р., о 19.00 год., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним тролейбусом «PTS», реєстраційний номер 2735, рухався по вул.. Дудинській, зі сторони вул.. Полтавський Шлях в напрямку пр.. Любові Малої зі швидкістю 31 км/год. Під час руху, в рійоні перехрестя вул.. Дудинської та пр.. Любові Малої в м. Харкові ОСОБА_4 , діючи необережно порушив вимоги п.п. 10.1 та 16.2 ПДД України згідно з якими: п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 16.2 на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, - діючи необережно, проявив необачність, перед зміною напрямку руху керованого ним тролейбусу «PTS», реєстраційний номер НОМЕР_1 не впевнився у безпечності свого маневру та виконуючи поворот праворуч на регульованому перехресті не дав дорогу пішоходам, які в цей час переходили проїзну частину на яку він повертав, внаслідок чого відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/397-А/23 від 09 серпня 2023 р., потерпілому ОСОБА_7 спричинені тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а саме: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, лінійний перелом скронево-тім`яної кістки з переходом на основу черепа справа; контузія лівої лобної долі та правої скроневої долі, забійна рана голови; перелом 7 го ребра зліва. Порушення п.п. 10.1 та 16.2 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_4 , згідно висновку судової авто технічної експертизи №КСЕ-19/121-23/16999 від 23.08.2023 знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним та пояснив, що скоїв злочин при обставинах наведених вище. Також обвинувачений додав, що в ході досудового слідства показання давав добровільно без будь-якого фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції та інших осіб. Крім того, обвинувачений добровільно відшкодував завдану своїми діями шкоду, про що було заявлено в судовому засіданні представником потерпілого, адвокатом ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно, в порядку ст. 135 КПК України, що відповідно до ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Відповідно до наданої до суду заяви, останній повідомив, що не заперечує проти розгляду кримінального провадження за його відсутності, що підтверджено в судовому засіданні його представником-адвокатом ОСОБА_8 .

Обвинувачений та представник потерпілого, вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ними не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.

Судом роз`ясненні положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Даними про особу обвинуваченого встановлено, що він працює, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, обставини що пом`якшують покарання, особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного злочину, позицію потерпілого, а також факт добровільного відшкодування збитку, та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому йому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства відповідно до ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до відповідача КП «Салтівське трамвайне депо» (Тролейбусне депо №2) про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 15 245 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та до ОСОБА_4 про стягнення витрат пов`язаних з витратами на правову допомогу у розмірі 25 000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

При цьому особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються в тому числі з витрат на правову допомогу.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 на час скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з КП «Салтівське трамвайне депо» (Тролейбусне депо №2). Тобто, вартість матеріальних збитків на лікування, спричинених потерпілому та цивільному позивачу ОСОБА_7 у розмірі 15245 грн. підтверджених відповідними чеками та медичною документацією підлягає стягненню саме з КП «Салтівське трамвайне депо» (Тролейбусне депо №2).

Позивач також просив суд стягнути з КП «Салтівське трамвайне депо» (Тролейбусне депо №2) спричинену злочином моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Згідно ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що діями ОСОБА_4 було завдано шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 , який тривалий час перебував на лікуванні, з урахуванням його психоемоційних переживань, понесених внаслідок отриманої травми, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, необхідного часу та зусиль, направлених для їх відновлення, визнання цивільним відповідачем КП «Салтівське трамвайне депо» (Тролейбусне депо №2) позовних вимог ОСОБА_7 в повному обсязі, суд вважає доведеним факт спричинення останньому діями обвинуваченого моральної шкоди.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, ступінь вини обвинуваченого, принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого, які підтримані адвокатом ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, тобто стягненню на користь ОСОБА_7 з КП «Салтівське трамвайне депо» (Тролейбусне депо №2) у якості відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. З вказаними вимогами потерпілого, викладеними в цивільному позові, представник цивільного відповідача погодилась в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечувала. На уточнююче питання суду відповіла, що цивільний відповідач визнає матеріальну шкоду спричинену злочином 15 245 грн. та моральну шкоду 200 000 грн., всього 215 245 грн.

Також підлягає стягнення на користь потерпілого ОСОБА_7 з обвинуваченого ОСОБА_4 у якості витрат пов`язаних з витратами на правову допомогу 25 000 грн.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитом строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити. Стягнути з КП «Салтівське трамвайне депо» (Тролейбусне депо №2) на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином 15 245 грн., моральної шкоди 200 000 грн., а всього 215 245 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 у рахунок витрат пов`язаних з витратами на правову допомогу 25 000 грн.

Процесуальні витрати у розмірі 11471 грн. 40 коп. за проведення експертиз стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Після набрання вироку законної сили скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 року на тролейбус «PTS» р.н. 2735, який на праві власності належить КП «Салтівське трамвайне депо» (Тролейбусне депо №2), який визнано речовим доказом, та повернути його власнику.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику потерпілого та прокурору.

Суддя ОСОБА_1