Справа № 751/5423/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/91/24
Категорія - ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 30 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001881, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ, Кіровоградської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання час його тримання під вартою в період з 30 травня 2023 року по 07 серпня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2023 року, на речові докази - скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду, перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про помилковість кваліфікації дій обвинуваченого за ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного стану», оскільки, на його переконання, її тлумачення суперечить точному змісту закону і меті, які встановив законодавець, запроваджуючи відповідні зміни до Кримінального кодексу України. Вважає, що тлумачення ознаки «в умовах воєнного стану або надзвичайного стану» без врахування того, чи були використані такі умови для вчинення злочину, порушує принцип індивідуалізації покарання, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.

Крім того, захисник стверджує, що ОСОБА_8 щиро розкаявся в скоєному, визнав свою вину, підтвердив час та місце обставин скоєння кримінального правопорушення, активно сприяв проведенню досудового розслідування та судового слідства, з боку потерпілої відсутні будь-які претензії.

В запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту прокурор просить відмовити у її задоволенні, а вирок залишити без змін.

Як встановлено судом першої інстанції 30 травня 2023 року, близько 11 год. 00 хв., в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , знаходячись біля під`їзду №1 буд. АДРЕСА_2 , реалізуючи умисел на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з корисливих мотивів, шляхом обману, представившись помічником лікаря, отримав від потерпілої ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 5 000 дол. США.

Після передачі грошових коштів ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 , зрозумівши, що стала жертвою шахрайської схеми, вимагала повернення грошових коштів у останнього.

Однак, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що протиправний характер його дій спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману став зрозумілий для оточуючих, почав тікати від потерпілої, таким чином намагався відкрито заволодіти грошовими коштами в сумі 5 000 дол. США, які станом на 30 травня 2023 року відповідно до інформації НБУ в еквіваленті Національної валюти становить 182 850 грн, що належать потерпілій ОСОБА_9 , проте не довів кримінальне правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, виконавши при цьому всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був затриманий перехожим, який став очевидцем зазначеного кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.4 ст.186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Оскільки, учасниками процесу обставини вчинення кримінального правопорушення не оспорюються, колегія суддів не входить в обговорення вини.

Доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації його дій за ч.4 ст. 186 КК України та недоцільність застосування стосовно ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки грабежу «в умовах воєнного стану» та необхідність у перекваліфікацію дій останнього на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України були предметом розгляду в суді першої інстанції та є необґрунтованими.

Так колегія суддів наголошує, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 № 2212-ІХ року) з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення злочину.

Законом України від 03 березня 2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 185, 186, 187, 189, 191 КК України, вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до таких змін грабіж, вчинений в умовах воєнного або надзвичайного стану кваліфікується за ч. 4 ст. 186 КК України, за що у санкції статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років.

При цьому кваліфікація за ч. 4 ст. 186 КК України не передбачає такого тлумачення та кваліфікуючої ознаки як вчинення грабежу з використанням умов воєнного стану або вчинення її на певній території України, де проводяться бойові дії.

Відповідно до вироку 30 травня 2023 року ОСОБА_8 вчинив грабіж в м. Чернігові, тобто на території України під час дії воєнного стану.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати саме як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану є обґрунтованим.

Така ж позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 10 липня 2023 року (справа № 669/702/22) .

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець свідомо не написав «шрабіж з використанням умов воєнного стану». Адже цілком очевидно, що його ціллю було втримання можливого росту злочинності під час війни, оскільки люди залишили свої домівки, поїхали із заощадженнями і цінностями в інші області держави чи взагалі в інші держави. Обсяг роботи правоохоронців із областей, в яких не ведуться активні бойові дії, із початком повномасштабного вторгнення рф в Україну також суттєво зріс. Тому законодавець врахував фактор «воєнного стану» загалом на всій території, на якій цей стан введено, адже він безпосередньо відображається на діяльності як правоохоронної системи, так і на житті пересічних громадян.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його молодий вік, освіту та стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище, що раніше він не судимого та до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, не перебуває на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога, а також в ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області, позицію потерпілої щодо призначення виду та міри покарання. Врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання захисника на щире каяття ОСОБА_8 , як на обставину, що пом`якшує покарання, є непереконливим, оскільки формальне визнання вини не свідчить про каяття особи.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль із приводу скоєного та осуд своєї поведінки засудженим.

Так сам, не знайшли свого підтвердження посилання сторони захисту про сприяння обвинуваченим під час досудового розслідування, оскільки під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним та певною мірою ініціативним.

Як убачається з вироку, місцевий суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши показання учасників провадження, встановив, що злочин не було закінчено з причин, які не залежали від ОСОБА_8 , адже він був затриманий і викрадене ним майно було виявлено та вилучено саме завдяки активним діям свідків, які його наздогнали в ході переслідування і встановлення органом досудового розслідування та судом всіх обставин вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення абсолютно не залежало від волі та бажання обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав, які б вказували про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4