Справа № 161/123/23 Провадження № 11-кп/802/89/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
18 січня 2024 року місто Луцьк
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 січня 2024 року колегія суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу прокурора та захисника обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, вважаючи прохання прокурора про необхідність призначення ОСОБА_3 реального покарання безпідставними, а його доводи в обґрунтування відповідних вимог такими, що не є визначальними підставами для скасування судового рішення та призначення покарання без застосування інституту звільнення особи від відбування покарання згідно правил ст. 75 КК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, керуючись ч. 3 ст. 375 КПК України, висловлюю окрему думку.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно із оскаржуваного вироку, підставою для звільнення обвинуваченого від відбуття покарання із випробуванням стали виключно позитивні характеристики обвинуваченого та законослухняний спосіб життя, що підтверджується відсутністю притягнення його до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності, наявність міцних соціальних зв`язків - проживає з батьком та матір`ю, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність таких, що його обтяжують.

Однак, місцевий суд не надав належної оцінки характеру та підвищеному ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину. Так ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, яка насамперед, визначається поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належить до глобальних проблем сучасності. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

Крім того, місцевим судом не достатньо враховано обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення. Зокрема, як доводиться доказами наявними в матеріалах справи, ОСОБА_3 неодноразово здійснював передачу речей з прихованими наркотичними засобами в СІЗО, усвідомлюючи при цьому, що речовини, які він ховає у продукти харчування, є забороненими, проте продовжував вчинення злочинної діяльності протягом значного часу. За вказівками іншого обвинуваченого, ОСОБА_3 здійснював зустрічі з особами, котрі надавали наркотичні засоби, в подальшому здійснював покупку продуктів харчування та ретельно в них маскував заборонені речовини. Вказане свідчить про наявність в ОСОБА_3 , незважаючи на юний вік, ухилу до вчинення протизаконних дій.

Враховуючи це, навіть позитивні дані про особу винного та наявність кількох пом`якшуючих обставин не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до засудженого положень ст. 75 КК і звільнення його від відбування призначеного покарання.

Вважаю, колегія суддів апеляційного суду, ухваливши рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, не дотрималась вимог ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин, саме звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання не відповідатиме принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання, в цьому випадку є недостатнім.

Враховуючи викладене вище переконаний, що колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора мала всі підстави скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_3 , та ухвалити рішення про призначення покарання, яке слід відбувати реально.

З огляду на зазначені застереження ухвала суду не могла бути мною підтримана.

Суддя ОСОБА_2