Справа №127/3158/17
Провадження №1-кп/127/436/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 10.10.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008154за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючогоза адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2016 близько 21 години, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , на грунті неприязних відносин вчинив словесну сварку з власником вищевказаного будинку ОСОБА_8 . Після того, як не бажаючи продовжувати їхню розмову ОСОБА_8 зайшов у свій будинок, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_8 .

Реалізуючи згаданий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і маючи намір на протиправне спричинення смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_10 взяв належну йому сокиру та направився до помешкання ОСОБА_8 .

Далі, діючи з прямим умислом, з метою протиправного спричинення смерті ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді смерті іншої людини та бажаючи їх настання, знаходячись перед вхідними дверима до будинку потерпілого, ОСОБА_10 , постукав у двері та коли ОСОБА_8 відчинив двері, ОСОБА_10 , тримаючи у руках сокиру і спрямовуючи травмуючу дію в місце розташування життєво важливих органів, а саме голову, усвідомлюючи можливість заподіяння смерті ОСОБА_8 та бажаючи її настання, умисно раптово і неочікувано для потерпілого, завдав останньому гострою частиною цієї сокири один удар в область голови, однак завдяки реакції ОСОБА_8 , який по інерції відхилився, удар прийшовся в нижню частину щелепи потерпілого. Від вказаного удару сокирою ОСОБА_8 отримав відкритий перелом нижньої щелепи, після чого впав і втратив свідомість.

Продовжуючи свій злочинний умисел направленний на протиправне заподіяння смерті потерпілому, ОСОБА_10 бажаючи настання смерті ОСОБА_8 ,тією ж сокирою наніс ще два удари в шию лежачого ОСОБА_8 , який не чинив опору, тим самим вчинивши усі дії, які вважав необхідними для заподіяння ОСОБА_8 смерті.

В цей час ОСОБА_11 , яка являлася очевидцем злочинних дій ОСОБА_10 , сприймаючи небезпеку для життя чоловіка реальною, відразу після нанесення ОСОБА_8 ударів, почала голосно кричати гукаючи на допомогу.

Водночас, ОСОБА_10 , вважаючи, що виконав усі дії, необхідні для заподіяння смерті ОСОБА_8 , відійшов від потерпілого та місця вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_10 виконав всі дії, які вважав за необхідні для завершення свого умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті до кінця, однак смерть ОСОБА_8 не настала лише внаслідок обставин, що не залежали від волі обвинуваченого, а саме завдяки реакції ОСОБА_8 , який в момент удару сокирою відхилився та удар прийшовся в нижню частину щелепи потерпілого.

Згідно з висновком експерта ВОБ СМЕ №1832/1952 від 30.12.2016 у потерпілого ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: відкритий багатоуламковий перелом нижньої щелепи та альвеолярного паростка верхньої щелепи зліва, наскрізна рублена рана нижньої губи з переходом на підборіддя і підборідну ділянку справа, перелом коронок 2-го зліва на верхній щелепі і 5-го зуба зліва на нижній щелепі, багатоуламкові переломи коренів і коронок 1-го зуба зліва, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го зубів справа на нижній щелепі, дві колото-різані рани шиї. Названі вище тілесні ушкодження утворились від дії предмету, що має рублячі та колюче-ріжучі властивості. Характер, кількість, локалізація, та морфологічні особливості вищезазначених тілесних ушкоджень свідчать про не менш ніж три травматичні дії (одна - в ділянку щелеп; дві - в ділянку передньої поверхні шиї зліва) за будь-якої послідовності. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження поділяються на наступні: відкритий багатоуламковий перелом нижньої щелепи та верхньої щелепи зліва, переломи коронок 2-го зліва на верхній щелепі і 5-го зуба зліва на нижній щелепі, багатоуламкові переломи коренів і коронок 1-го зуба зліва, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го зубів справа на нижній щелепі - до середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я; дві колото-різані рани шиї - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.

На місці загоєння вищевказаних ран обличчя і передньої поверхні шиї у ОСОБА_8 наявні рубці, які являються невиправними, оскільки, з часом, без хірургічного втручання вираженість їх значно не зменшиться.

Згідно висновку ВОБ СМЕ № 460 від 26.08.2022 у ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження: відкритий багатоуламковий перелом нижньої щелепи та альвеолярного паростка верхньої щелепи зліва, наскрізна рублена рана нижньої губи з переходом на підборіддя і підборідну ділянку справа, перелом коронок 2-го зліва на верхній щелепі і 5-го зуба зліва на нижній щелепі, багатоуламкові переломи коренів і коронок 1-го зуба зліва, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го зубів справа на нижній щелепі, дві колото-різані рани шиї. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 не являлися небезпечними в момент заподіяння і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, утворились від дії предмету, що має рублячі та колюче-ріжучі властивості, по давності утворення відповідають строку, вказаному в ухвалі про призначення експертизи - 09.10.2016. На теперішній час у ОСОБА_8 на обличчі наявний рубець та порушення міміки обличчя (лівий кут рота дещо опущений, асиметрія носогубних складок знаходиться в причинному зв`язку з вищевказаною наскрізною рубленою раною обличчя нижньої губи з переходом на підборіддя і підборідну ділянку справа) і являються непоправними, так як з часом під дією нейрохірургічних засобів вираженість їх значно не зміниться.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та зазначив, що він не заперечує факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , однак він не бажав заподіяти ОСОБА_8 смерть та умислу на вчинення вбивства останнього в нього не було, а він лише захищався від останнього. По суті обставин пояснив, що потерпілий це його сусід, з яким він знайомий все життя. 09.10.2016 він перебував вдома. Ввечері до нього додому забіг ОСОБА_8 та почав йому погрожувати, оскільки він хотів поставити паркан між їх подвір`ями, а потерпілий був проти цього і в них почалась словесна перепалка. Далі ОСОБА_8 почав його бити, свідком чого був його брат. Оскільки потерпілий є спортсменом та займався боксом, від ударів потерпілого він впав, а потерпілий взяв стілець та вдарив його стільцем. В цей час брат відтягнув потерпілого від нього, почав заспокоювати потерпілого та вивів потерпілого з хати. Коли ОСОБА_8 уходив, він йому пригрозив, що ще повернеться. Після цієї ситуації, брат його вмив і сказав щоб він пішов десь переночовув, оскільки потерпілий буває дуже агресивним. Після цього він пішов. Прийшовши на площу Шкільну, він весь побитий, присів біля магазину та побачивши його, люди почали пропонувати йому допомогу і викликали працівників поліції. Він дуже погано себе почував. Він надав свої свідчення поліції та поїхали. Через деякий час він повернувся додому. Підходивши до будинку, він побачив біля криниці ОСОБА_8 який курив. Коли він проходив до свого будинку, ОСОБА_8 знову почав до нього щось викрикувати, оскільки потерпілий подумав, що він ходив писати заяву на нього в поліцію і почав знову наносити йому удари руками по голові. Він тільки прикривався руками. Його побиття потерпілим відбувалось приблизно впродовж 30 хв. та йому якось вдалося втікти від потерпілого. Він відбіг до туалету, а потерпілий зайшов до себе додому. Після цього він вирішив піти з дому кудись та постоявши біля туалету 5-10 хв. почав іти в сторону виходу з подвір`я. Коли він проходив біля криниці, його наздогнав потерпілий. В цей час, він від страху, схопив те, що було під руками сокиру, яка лежала біля криниці під навісом. І далі просто відмахнувся сокирою від потерпілого, випадково влучивши в нього. ОСОБА_8 почав відходити назад. Потерпілий ще ходив по подвір`ї курив, плювався, матюкався. Він дуже злякався, почав кричати і кликати дружину потерпілого. Вона вийшла, побачила це все і побігла викликати міліцію та швидку. Він в той день випив лише один стакан вина зранку та п`яним не був. Біля криниці завжди лежало багато різних садових інструментів. Потерпілий хотів забрати у нього сокиру та він відмахнувся від потерпілого. Відмахнувся він лише один раз, не цілившись, удари більше не наносив. Наміру вбивати потерпілого не було, він взяв сокиру для самозахисту та відмахнувся зі словами «не підходь до мене». Удар сокирою був нанесений на подвір`ї потерпілого. Після того, як він наніс тілесні ушкодження потерпілому, приїхала міліція, однак про тілесні ушкодження, які потерпілий наніс йому не повідомляв, лише зазначив що потребує медичної допомоги. На наступний день він пішов знімати побої, а потім звернувся в лікарню. Також, обвинувачений зазначив, що намагався відшкодумати матеріальну шкоду, мати ходила на пошту та перераховувала 10 000,00 грн., однак потерпілі ці кошти не забрали, кошти повернулись назад. З цього приводу він звертався в поліцію та на потерпілого відкрита кримінальна справа за ч. 1 ст. 125 КК України. Заявлений потерпілим цивільний позов визнає частково, а саме матеріальну шкоду в сумі 10000 грн., а моральну в сумі 3000 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_10 знає більше двадцяти років, вони були сусідами та перебували в дружніх стосунках. 09.10.2016 він разом із дружиною та донькою прокинулись, приблизно о 06:30 год., його дружина разом із донькою пішли на вулицю аби вигуляти собак. В цей час ОСОБА_10 був у нетверезому стані та в дворі будинку почав говорити його дружині, щоб собаки перестали гавкати, вона в свою чергу попросила брата обвинуваченого, який в той час був на подвір`ї будинків, заспокоїти ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_11 повернулась додому то сказала йому, що ОСОБА_10 був дуже п`яний та затіяв сварку. Також, весь день ОСОБА_10 , перебуваючи в нетверезому стані, словесно зачіпав його та проворував на бійку. Близько 16:00 години його дочка пішла до будинку обвинуваченого ОСОБА_10 для того щоб забрати свій зарядний пристрій. Коли вона повернулась, то поскаржилась йому, що обвинувачений будучи в нетверезому стані почав чіплятись до неї. Після чого він зробив зауваження ОСОБА_10 та останній лише почав сміятись та провокувати потерпілого на сварку та бійку, проте він вирішив піти до будинку. Приблизно о 18 год. 20 хв. в ОСОБА_10 з братом почалась сварка, обвинувачений виганяв брата з дому. О 19 год. хлопці пішли. Близько 19 год. 20 хв., він пішов в магазин та біля свого будинку побачив поліцейський автомобіль, працівники поліції запитали у нього чи не бачив він бійку чи скандал та чи у їх дворі раптово вони не виникали, проте останній повідомив, що йому нічого про це не відомо та написав відповідне пояснення поліцейським. Близько 21:00 год., в спільному дворі будинків потерпілого та обвинуваченого, останній почав викрикувати в сторону нього образливі слова та вимагав аби він вийшов. Він вийшов на вулицю для того, щоб заспокоїти обвинуваченого та після розмови пішов назад до будинку. Приблизно через 15 хв. він почув стук в двері свого будинку, після того як він відчинив двері побачив ОСОБА_10 із сокирою на плечі, останній вдарив його гострою частиною сокири в підборіддя, він впав та втратив свідомість. Що відбувалось далі не пам`ятає. Отямився через два дні в реанімації. Вказану подію бачила його дружина - ОСОБА_11 , яка сиділа в кріслі в кухонній кімнаті та розмовляла по мобільному телефону. В цей день, він до обвинуваченого не приходив, ніяких конфліктів з ним не мав. Заявлений ним цивільний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Просить суворо покарати обвинуваченого.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що потерпілий це її чоловік, а обвинувачений сусід. 09.10.2016 вона приблизно о 07:00 год. пішла на вулицю аби вигуляти собак та на їх спільному подвір`ї побачила ОСОБА_10 в нетверезому стані, який йшов їй назустріч по одній стежці та навмисно зачепив її плечем і в грубій формі сказав, аби собаки перестали гавкати. Вона на це увагу не звернула, та пішла далі по своїх справах. В той день ОСОБА_10 до всіх чіплявся, провокував на сварки, однак на нього ніхто не звертав увагу. Приблизно о 18 год. ОСОБА_10 посварився зі своїм братом, після чого кудись пішов. Близько 21:00 години ОСОБА_10 почав ходити на спільному подвір`ї та вигукувати аби чоловік вийшов до нього, проте він лише вийшов аби заспокоїти обвинуваченого та одразу повернувся в будинок. Близько 21:20 год. чоловік готувався до сну, а вона сиділа в кріслі в кухні. Раптом вони почули стук у двері власного будинку. Чоловік відчинив двері, зробив один шаг на поріг та ОСОБА_12 вдарив його сокирою по підборіддю від чого чоловік відразу впав біля порогу та втратив свідомість, проте обвинувачений ще двічі сокирою наніс удари в шию. Вона все бачила, оскільки в той момент сиділа на кухні. Вона почала кричати, подумала, що обвинувачений вбив чоловіка та вибігла зі свого будинку до будинку бабусі, яка також проживає з ними в спільному дворі, та почала викликати швидку допомогу та поліцію, а також зателефонувала своїй сестрі. Коли приїхали працівники поліції, обвинувачений був у нетверезому стані та стояв у дворі. Допомогу ОСОБА_10 чоловіку не надавав. Швидка та поліції приїхали дуже швидко, приблизно через 10 хв. Домоволодіння ОСОБА_10 відгорожене парканом та хвірткою, а їх домоволодіння не відгороджене, а розділяє їх лише стежка. На протязі року між ОСОБА_10 та її сім`єю виникали конфлікти через те, що обвинувачений почав часто приводити до свого будинку знайомих та разом із ними вживати спиртні напої.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що проживає з обвинуваченим та потерпілим на одному подвір`ї. 09.10.2016 приблизно в 21:00-21:30 год. до неї забігла - ОСОБА_11 і почала кричати, що ОСОБА_14 зарубав ОСОБА_15 . Вона вибігла на двір і побачила, що ОСОБА_16 лежить біля вхідних дверей весь в крові без свідомості, а ОСОБА_14 стоїть з сокирою коло нього. На її запитання що це тут відбулось, ОСОБА_14 відповів, що зарубав ОСОБА_15 . Вона почала його проганяти. Потім підійшла до ОСОБА_15 і почала його трохи трусити, щоб дізнатись чи він живий, і ОСОБА_16 ворухнувся. В останнього була розбита борода, вона була вся в крові. Далі, ОСОБА_16 хотів піднятись, взявся за трубу, що була поруч, але не зміг встати і впав, втративши свідомість. Згодом приїхала міліція та швидка допомога. Лікарі надали ОСОБА_17 допомогу, привели його у свідомість і повезли у лікарню, до машини потерпілий йшов на ногах, його під руки вели лікар та ОСОБА_18 . В той день ніяких сварок та конфліктів між обвинуваченим та потерпілим не чула. Бачила брата ОСОБА_19 , і вони між собою сварились. ОСОБА_20 був п`яний. Особисто не бачила як обвинувачений рубав потерпілого. Зранку до неї приїхала ОСОБА_20 мати ОСОБА_21 і вона розповіла останній, що ОСОБА_22 порубав ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що ні в яких відносинах з обвинуваченим та потерпілим не перебуває. В 2016 році було отримано виклик про те, що по вул. Д. Нечая особа нанесла тілесні ушкодження сокирою. Коли вони приїхали на виклик, там вже було два екіпажа поліції. Підозрюваний вже був затриманий, а потерпілого вже забрала швидка. Підозрюваний вів себе спокійно, все розповідав, розповідав вірші. У підозрюваного були явні ознаки алкогольного сп`яніння. Біля криниці була сокира зі слідами крові. На підозрюваному тілесних ушкоджень не бачила та він не скаржився на стан здоров`я.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що ні в яких відносинах з обвинуваченим та потерпілим не перебуває. Він працює в управлінні патрульної поліції м. Вінниці. 09.10.2016 було отримано виклик. За декілька хвилин він із напарником приїхала на місце події, до них вибігла жінка, яка кричала і дуже нервувала. Вони з напарником забігли в двір, побачили особу який сидів біля колодязя. Поруч лежала сокира. В дверях стояв чоловік (потерпілий) з розбитим обличчям. Обвинувачений і потерпілий перебували на одному подвір`ї. Освідування на стан сп`яніння підозрюваному не проводилось. ОСОБА_10 розповів, що підозрюваний з потерпілим розпивали разом алкогольні напої, потім щось не поділив з потерпілим, пішов, а згодом повернувся щоб дати здачі потерпілому. Вони затримували підозрюваного, одягля кайданки. Також ОСОБА_10 казав, що його побили. Потерпілий був у свідомості.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що обвинувачений являється його рідним братом, перебуває з ним в хороших відносинах. Потерпілий його сусід. 09.10.2016 він цілий день був на Старому місті за адресою: АДРЕСА_1 . Що відбувалось на протязі дня на подвір`ї він не бачив, оскільки працював у гаражі. Приблизно о 19:00 год. Він зайшов в будинок і побачив там ОСОБА_26 з ОСОБА_27 . Між ними виникла суперечка з лайкою і ОСОБА_16 почав бити ОСОБА_28 по голові кулаками. Коробочка ОСОБА_20 впав, а ОСОБА_16 взяв стілець, на якому сидів, і почав ним бити ОСОБА_10 , поки він не почав захищати брата і відтягувати Копайгородського. Потім ОСОБА_16 вийшов з будинку і пішов у невідомому йому напрямку. Далі він, був у будинку, приводив брата до тями і сказав йому, щоб той сьогодні вдома не ночував, пішов десь до товаришів, оскільки ОСОБА_16 перебуває в дуже агресивному стані. Він не пам`ятає чи були у брата якісь тілесні ушкодження. Про те що брата затримала поліція, він дізнався зранку наступного дня, із телефонного дзвінка ОСОБА_29 , яка також повідомила, щоб останній шукав гроші на лікування її чоловіка, оскільки він отримав тілесні ушколдення від ОСОБА_10 . Брата після цих подій він побачив вже в лікарні. Сокири в будинку ніколи не бачив. Також, він повідомив, що і раніше між ОСОБА_30 та братом виникали конфлікти, але до бійок не доходило.

Свідок ОСОБА_31 суду пояснив, що ні в яких відносинах з обвинуваченим та потерпілим не перебуває. 09.10.2016 ніс службу в складі екіпажу № 151 патрульної поліції зі своїм напарником ОСОБА_24 . Було отримано виклик про те, що по вул. Д. Нечая особа нанесла тілесні ушкодження сокирою. Вони направилися до місця пригоди і за 3 хв. вже були на місці. При вході в двір їх зустріла жінка чоловіка, якому було нанесено тілесні ушкодження. Пройшовши з ними в двір (на подвір`я потерпілого) побачив підозрюваного біля колодязя, та чоловіка, якому було нанесено тілесні ушкодження, який стояв біля свого будинку. В потерпілого було дуже розрізане лице. Підозрюваного було одразу затримано, виявлено сокиру біля колодязя. Пізніше приїхав ще один екіпаж на допомогу та оперативно-слідча група. Підозрюваний не заперечував що це він наніс тілесні ушкодження потерпілому. ОСОБА_10 та потерпілий були з ознаками алкогольного сп`яніння. Було допитано свідків, з`ясовано обставини події. До приїзду швидкої потерпілий був у свідомості, але зрозуміти його важко було, вимова не чітка у зв`язку із станом здоров`я.

Свідок ОСОБА_32 суду пояснила, що потерпілий це її батько, обвинувачений сусід. 09.10.2016 зранку, чула, як ОСОБА_14 кричав до її мами, що втопить її разом із собаками, на що її мама відповіла, що в неї немає наміру з ним сваритись, своїх справ достатньо. Після цього ОСОБА_14 кудись пішов. ОСОБА_33 вони займались своїми справами. Вдень до них додому зайшов ОСОБА_34 та попросив зарядний пристрій до телефону. Під вечір вона збиралася їхати по своїх справах та згадала, що їй потрібно забрати у ОСОБА_35 зарядний пристрій, який вона йому давала вранці. Вона пішла в гараж до ОСОБА_22 , щоб забрати зарядку. Там стояв ОСОБА_14 в нетверезому стані та почав піднімати її на руки, мацаючи за інтимні місця. Вона закричала і сказала, що б він так не робив більше, ОСОБА_14 її відпустив. Вона забрала зарядку та пішла додому. По дорозі вона зустріла батька та розповіла йому про поведінку ОСОБА_36 . Батько зробив ОСОБА_37 зауваження, але ОСОБА_38 почав казати батьку, що хоче з ним битися, однак батько сказав, що не буде битися з ним. Після цього вона пішла на день народження і повернулась вже о 12 год. ночі. Коли прийшла додому, побачила, що в бабусі та в ОСОБА_10 горіло світло, і запідозрила щось неладне. Також побачила, що поріг облитий водою, батька вдома не було, була тільки мама, бабуся та тітка і мама розповіла їй що сталось, а саме те, що ОСОБА_10 прийшов до них додому і хотів вбити її батька. Вся родина була в жахливому стані. Самої події вона не бачила.

Не зважаючи на не визнання винуватості обвинуваченим, його винуватість доводиться показаннями потерпілого, свідків, а також зібраними в ході досудового розслідування та судового провадження, та дослідженими в судовому засіданні матеріалами даного кримінального провадження, а саме:

витягом з ЄРДР № 0008154;

протоколом проведення слідчого експерименту від 04.11.2016 з відеозаписом до нього, який оглянуто в ході судового провадження. Слідчий експеримент проведено на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 , за участю свідка ОСОБА_11 та інших осіб, в присутності понятих, який проведений з метою перевірки та уточнення відомостей, наданих свідком ОСОБА_11 під час допиту. В ході слідчого експерименту ОСОБА_11 без будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників поліції детально вказала на місце, час та обставини скоєння замаху на вбивство її чоловіка ОСОБА_8 та обставини, які відбувались 09.10.2016 у вечірній час в дворі будинку АДРЕСА_3 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 04.11.2016 з відеозаписом до нього. Слідчий експеримент проведено на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 , за участю потерпілого ОСОБА_8 та інших осіб, в присутності понятих, який проведений з метою перевірки та уточнення відомостей, наданих потерпілим ОСОБА_8 під час допиту. В ході слідчого експерименту ОСОБА_8 без будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників поліції детально вказав на місце, час та обставини скоєння замаху на його вбивство та обставини, які відбувались 09.10.2016 у вечірній час в дворі будинку АДРЕСА_3 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 04.11.2016 з відеозаписом до нього, який оглянуто в ході судового провадження. Слідчий експеримент проведено на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 , за участю свідка ОСОБА_13 та інших осіб, в присутності понятих, який проведений з метою перевірки та уточнення відомостей, наданих свідком ОСОБА_13 під час допиту. В ході слідчого експерименту ОСОБА_13 без будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників поліції детально вказала на місце, час та обставини скоєння замаху на вбивство ОСОБА_8 та обставини, які відбувались 09.10.2016 у вечірній час в дворі будинку АДРЕСА_3 ;

протоколом огляду місця події від 09.10.2016 з ілюстративною таблицею до нього відповідно до якого, в присутності понятих, за участю співвласника ОСОБА_11 та спеціаласта проведено огляд подвір`я будинку АДРЕСА_1 . В ході огляду встановлено, що на вказаному подвір`ї знаходиться три будинки: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 . Також встановлено місце розташування будинків і їх прибудинкових територій. Під час огляду виявлено та вилучено: змив РБК з порогу будинку АДРЕСА_3 , фрагмент тканевої доріжки зі слідами РБК, сокира;

висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 841 від 07.02ю2017 згідно якої, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_8 (об`єкт 1) та ОСОБА_10 (об`єкт 2), які наведені в таблиці результатів дослідження. На поверхні дерев`яної рукояті сокири (об`єкт 3) виявлені клітини з ядрами, слідів крові не виявлено. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні топорища сокири (об`єкт 3), які є змішаними, належать більше, ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_8 (об`єкт 1) і ОСОБА_10 (об`єкт 2) та наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта). На поверхні леза металевої частини сокири (об`єкти 4, 5) виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на поверхні леза сокири (об`єкти 4, 5), які збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт 1) і не збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_10 (об`єкт 2), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_8 та в об`єктах №№ 4, 5 складає 2,72054х10-23. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 49,0 септильйонів (1,49 х 1022) осіб. Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_10 виключається;

протоколом огляду предмету від 09.02.2017 згідно якого, слідчий СВ Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області в приміщенні службового кабінету № 207 Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, провів огляд сокири з дерев`яною ручкою, яка виявлена та вилучена 09.10.2016 під час огляду місця події за адресою м. Вінниця вул. Д. Нечая 194 та яка відповідно висновку експерта від 07.02.2017 являється знаряддям злочину. За наслідками проведеного огляду вищезазначену сокиру упаковано до поліетиленового мішку;

висновком судово-медичної експертизи № 1616 від 12.10.2016 12.10.2016, проведенної на підставі постанови слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області від 10.10.2016, згідно якої, у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження синці на голові, тулубі, правому плечі, обмежений крововилив під кон`юктиву правого ока, синець і садно в ділянці лівого плечового суглобу, садна на правій кисті. Вказані ушкодження у ОСОБА_10 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 09.10.2016;

висновком судово-імунологічної експертизи № 375 від 22.11.2016 19.12.2016 згідно якої, кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А. Кров ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А. На ватному тампоні зі змивом речовини (об`єкт № 1) та на фрагменті килимового покриття (об`єкт № 2), вилученими під час огляду місця події та представленими для дослідження, знайдено кров людини групи В з ізогемаглютинином анти-А. Таким чином кров, у вказаних об`єктах, може походити від будь-якої людини з групою крові В з ізогемаглютинином анти-А, і походження її, як від потерпілого ОСОБА_8 , так і від ОСОБА_10 не виключається;

висновком судово-медичної експертизи № 1832/1952 від 21.11.2016 30.12.2016 відповідно до якої, у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: відкритий багатоуламковий перелом нижньої щелепи та альвеолярного паростка верхньої щелепи зліва, наскрізна рублена рана нижньої губи з переходом на підборіддя і підпідборідну ділянку справа, переломи коронок 2-го зліва на верхній щелепі і 5-го зуба зліва на нижній щелепі, багатоуламкові переломи коренів і коронок 1-го зуба зліва, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го зубів справа на нижній щелепі; дві колото-різані рани шиї. Дані ушкодження у ОСОБА_8 по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення експертизи - 09.10.2016, не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать: відкритий багатоуламковий перелом нижньої щелепи та альвеолярного паростка верхньої щелепи зліва, наскрізна рублена рана нижньої губи з переходом на підборіддя і підпідборідну ділянку справа, переломи коронок 2-го зліва на верхній щелепі і 5-го зуба зліва на нижній щелепі, багатоуламкові переломи коренів і коронок 1-го зуба зліва, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го зубів справа на нижній щелепі до середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я (п. 2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995); дві колото-різані рани шиї до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6 днів, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (п. 2.3.3 «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.). На теперішній час на місці загоєння вказаних вище ран обличчя і передньої поверхні шиї у ОСОБА_8 наявні рубці, які являються невиправними, оскільки, з часом без хірургічного втручання вираженість їх значно не зменшиться. Названі вище тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворились від дії предмету (ів), що має рублячі та колюче-ріжучі властивості. Характер, кількість, локалізація та морфологічні особливості вищезазначених тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 свідчать про не менш, ніж три травматичні дії (одна в ділянку щелеп; дві - в ділянку передньої поверхні шиї зліва) за будь-якої послідовності, що за механізмом утворення: допускає можливість виникнення за обставин, зазначених в матеріалах кримінального провадження у показах ОСОБА_8 (протокол допиту від 14.10.2016, протокол проведення слідчого експерименту від 04.11.2016) і у показах ОСОБА_11 (протокол допиту від 13.10.2016, протокол проведення слідчого експерименту від 04.11.2016), тобто могли утворитись від ударів лезом сокири у названі місця локалізації ушкоджень на обличчі та шиї; вказує на малу ймовірність виникнення за обставин, відображених у показах ОСОБА_10 (протокол допиту від 16.11.2016), оскільки в цих показах відображено не три, а дві травматичні дії у місця локалізації ушкоджень;

протоколом огляду предмету від 09.12.2017 згідно якого, слідчий СВ Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області в приміщенні службового кабінету № 207 Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, провів огляд фотокарток наданих свідком ОСОБА_39 для приєднання до матеріалів кримінального провадження. За наслідками проведеного огляду вищевказані три фотокартки з зображенням ОСОБА_8 , сокири та ОСОБА_10 приклеєно до аркушів паперу білого кольору та опечатано печатками для довідок;

випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 23751 від 09.10.2016 відповідно до якої, ОСОБА_8 поставлено діагноз: рублена рана шиї, верхньої та нижньої щелепи. Перелом нижньої щелепи. Травматичний шок І ст.;

випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 11217 від 18.10.2016 на ім`я ОСОБА_8 ;

висновком судово-медичної експертизи № 460 від 30.06.2022 26.08.2022 відповідно до якої, у ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження: відкритий багатоуламковий перелом нижньої щелепи та альвеолярного паростка верхньої щелепи зліва, наскрізна рублена рана нижньої губи з переходом на підборіддя і підпідборідну ділянку справа, переломи коронок 2-го зліва на верхній щелепі і 5-го зуба зліва на нижній щелепі, багатоуламкові переломи коренів і коронок 1-го зуба зліва, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го зубів справа на нижній щелепі; дві колото-різані рани шиї. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, утворились від дії предмету(ів), що має рублячі та колюче-ріжучі властивості, по давності утворення відповідають строку, вказаному в ухвалі про призначення експертизи - 09.10.2016. На теперішній час у ОСОБА_8 на обличчі наявний рубець та деформація - порушення міміки обличчя (лівий кут рота дещо опущений, асиметрія носо-губних складок), які знаходиться в причинному зв`язку з вищевказаною наскрізною рубленою раною обличчя (нижньої губи з переходом на підборіддя і підпідборідну ділянку справа) і являються невиправними, так як з часом під дією нехірургічних засобів вираженість їх значно не зменшиться. Якщо слідством чи судом вказані вище зміни на обличчі у ОСОБА_8 будуть визнані такими, що знівечили обличчя, то вказані вище тілесні ушкодження на обличчі можуть бути розцінені як тяжкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.1.8. названих «Правил», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.95).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд вважає, що докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого є належними та допустимими, отриманими у рамках закону.

Усі досліджені у цьому провадженні докази сторони обвинувачення, як кожен окремо, так і у їх сукупність, з урахуванням показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, підтверджують обставини, що регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення, у тому числі й перебігу події), причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому діяння, мотивів і мети та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого ОСОБА_10 у даному провадженні кримінального правопорушення.

При цьому, усі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Будь - яких істотних порушень прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що зумовило б визнання того чи іншого доказу/доказів недопустимими, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Суд також враховує показання потерпілого та свідків, які підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення. Так, свідки, будучи допитаними відповідно до вимог ст. 352 КПК України та попередженими про завідомо неправдиве показання та відмову від давання показань з непередбачених законом підстав, кожен окремо, узгоджено та послідовно давали пояснення. Будь-яких підстав сумніватися у достовірності показань допитаних свідків по кримінальному провадженню немає.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не мав наміру вбивати ОСОБА_8 , а лише захищався від нього, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами по кримінальному провадженню, а саме показаннями потерпілого, свідків та експертизою про механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Показання ОСОБА_10 , а саме не визнання ним винуватості за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та твердження, що він лише захищався від дій потерпілого, а свідки оговорюють його та не висвітлюють дійсні обставини події, судом оцінюються критично та сприймаються як спробу уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Так, твердження сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_10 складу злочину за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вчинення закінченого замаху на умисне вбивство та твердження ОСОБА_10 , що він оборонявся від нападу ОСОБА_8 (як в стані необхідної оборони, так і перевищуючи її) в ході судового слідства не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне.

Надаючи оцінку зазначеним показанням обвинуваченого, суд звертає увагу на ряд обставин у вказаному кримінальному провадженні, а саме характер та локалізацію тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , застосований для цього ОСОБА_10 предмет сокира, обставини і обстановку вчинення кримінального правопорушення.

Так, згідно ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4, п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом - коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувало події, їхні стосунки. (п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).

Відповідно ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, направленість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події і після неї, їх стосунки.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин кримінального провадження. Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2020 року в справі № 164/1826/17 (провадження № 51-6292 км 19).

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату. Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При визначенні умислу обвинуваченого суд виходить з сукупності всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, враховує відносини, які склались між обвинуваченим та потерпілим до нанесення ударів, бажання обвинуваченого помститись та покарати потерпілого, вибір знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, поведінку винного до, під час і після кримінального правопорушення, а також спосіб вчинення правопорушення.

Так, як встановлено судом, умисел у обвинуваченого щодо протиправного заподіяння смерті потерпілому згідно наданих показань, виник на ґрунті сварки між обвинуваченим та потерпілим. Посилання обвинуваченого на те, що він хотів тільки захиститись від дій потерпілого, спростовується діями самого обвинуваченого, який після сварки, для реалізації даного умислу, пішов на територію свого домоволодіння, взяв сокиру та, прийшовши до помешкання потерпілого, задля реалізації свого умислу на спричинення смерті, постукав у зачинені двері помешкання потерпілого та дочекавшись потерпілого, який відкрив двері, наніс останньому удар сокирою в область голови.

Суд вважає, що дії, вчинені обвинуваченим ОСОБА_10 , можна віднести до дій, безпосередньо спрямованих на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 , оскільки обвинувачений не міг не розуміти, що внаслідок нанесення ударів лезом сокири, тим паче нанесення декількох ударів в область голови та шиї, могла настати смерть потерпілого.

Про вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 дій з прямим умислом на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 свідчить уся сукупність встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Так, на це вказує поведінка обвинуваченого як до вчинення кримінального правопорушення, досліджена вище судом, так і після, а саме те, що після того, коли потерпілий від отриманого удару впав на землю, ОСОБА_10 наніс ще два удари сокирою у життєво важливий орган потерпілого шию.

Далі, дії обвинуваченого були помічені сторонніми особами. Так, свідок ОСОБА_11 вибігла з дому, стала кричати, побігла за допомогою та почала викликати швидку допомогу та працівників поліції.

Враховуючи те, що, хоча потерпілий і був ще живий, але втративши свідомість, нерухомо лежав увесь залитий кров`ю, вважаючи обвинуваченим, що ним виконані усі дії, необхідні для заподіяння потерпілому смерті та розуміючи неможливість подальшого їх продовження у зв`язку з очевидним втручанням сторонніх осіб, ОСОБА_10 припинив свої дії, а вподальшому був затриманий, а потерпілому ОСОБА_8 надана необхідна медична допомога.

На думку суду, саме ці обставини і стали тими причинами, які не залежали від волі обвинуваченого ОСОБА_10 і не дозволили йому довести до кінця реалізацію його умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 .

При цьому суд зазначає, що ті обставини, що в результаті нанесених ударів потерпілому не були спричинені тілесні ушкодження, які б становили загрозу його життю в момент їх заподіяння, а також, що у потерпілого ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження, що відносяться до легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, враховуючи характер і локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого, не спростовує прямого умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого, а лише вказує на випадковий збіг обставин, незалежних від волі обвинуваченого, внаслідок яких не настала смерть потерпілого, якими є те, що в момент удару, ОСОБА_8 відхилився та удар сокирою, який був спрямований в місце розташування життєво важливих органів, а саме голову, прийшовся в нижню частину щелепи потерпілого.

Таким чином, оцінюючи суб`єктивну сторону злочину, суд ураховує те, що ОСОБА_10 застосував сокиру, а саме наніс декілька поранень (не меньш ніж три травматичні дії) в область голови та шиї ОСОБА_8 (одна в ділянку щелеп, дві в ділянку передньої поверхні шиї зліва), кількість нанесених ударів, що свідчить саме про умисел ОСОБА_10 , який застосовуючи зазначене знаряддя злочину та наносячи удари в життєво важливі органи, повинен був усвідомлювати та усвідомлював наслідки своїх дій у виді можливості заподіяння смерті людини та бажав настання цих наслідків.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, слід враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, а також їх стосунки між собою. Визначальним є цьому суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Кількість і локалізація тілесних ушкоджень, характер ушкоджень, застосований для цього предмет свідчать, що ОСОБА_10 не міг діяти необережно як він про це стверджує.

Оцінюючи доводи захисту про те, що ОСОБА_10 діяв в межах необхідної оборони, або перевищуючи її, суд приймає до уваги вимоги ст. 36 КК України згідно якої необхідною обороною, серед іншого, визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Так, хоча згідно висновку судово-медичної експертизи № 1616 від 12.10.2016 12.10.2016, проведенної на підставі постанови слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області від 10.10.2016, згідно якої, у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження синці на голові, тулубі, правому плечі, обмежений крововилив під кон`юктиву правого ока, синець і садно в ділянці лівого плечового суглобу, садна на правій кисті. Вказані ушкодження у ОСОБА_10 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 09.10.2016.

Однак, жодного доказу, що підтверджує наявність суспільно небезпечного посягання, створення реальної загрози заподіяння шкоди ОСОБА_10 зі сторони ОСОБА_8 не має і захистом не надано.

Одночасно суд звертає увагу, що показання ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 створив конфліктну ситуацію, вів себе агресивно та бив його, не підтверджені доказами у справі та жодним чином не підтверджує факт того, що ОСОБА_10 в момент вчинення злочину перебував в стані необхідної оборони. Натомість як показали свідки в судовому засіданні, навпаки ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вів себе зухвало та агресивно як по відношенню до ОСОБА_8 , так і до інших, та за ініціативою ОСОБА_10 , між ним та ОСОБА_8 виникла сварка. Тобто неправомірна поведінка ОСОБА_10 передувала події та наслідкам даного злочину.

Тобто, доказу, що підтверджує наявність суспільно небезпечного посягання, створення реальної загрози заподіяння шкоди ОСОБА_10 зі сторони ОСОБА_8 не має.

Крім того, суд також враховує дані зазначені у висновку судово психіатричної експертизи № 2 від 12.01.2017, що в період вчинення інкримінованого йому діяння ОСОБА_10 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_10 на хронкуне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 не потребує.

Версія обвинуваченого, про наявність у нього умислу на завдання тільки тілесних ушкоджень також не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовується вищевказаними безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких розкрито вище.

Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового розслідування, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не вбачається.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_8 , а лише намагався упередити його дії з метою нібито свого захисту від дій потерпілого, суд оцінює критично з огляду на вказані обставини кримінального провадження, характер, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, їх раптовість для потерпілого, поведінку під час скоєння злочину, обране знаряддя вчинення злочину (сокира, яка за своїми характеристиками функціонально здатна нанести тілесні ушкодження несумісні з життям), локалізацію нанесених поранень (життєво важливий орган), кількість поранень (3), механізм їх заподіяння. Також, суд враховує причини припинення злочинних дій, так як ОСОБА_10 вчинив всі дії, які вважав за необхідні для спричинення смерті ОСОБА_8 , наслідки, що настали, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, який не намагався надати будь - якої допомоги потерпілому чи викликати швидку медичну допомогу, а навпаки, спостерігав, як останній стікає кров`ю.

Всі ці обставини в сукупності свідчать про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що спричинять йому смерть.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що у справі існує сукупність наведених вище та досліджених судом допустимих прямих і непрямих доказів, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними та достатньо повно викривають обвинуваченого та аналізом наведених доказів підтверджено вчинення ОСОБА_10 зазначених об`єктивних дій, зміст яких свідчить про наявність умислу обвинуваченого на вчинення замаху на умисне вбивство, що підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів та вважає їх достатніми для висновків про наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 , повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Разом з тим, стороною обвинувачення не було доведено того, що ОСОБА_10 під час вчинення кримінального правопорушення перебував в стані алкогольного сп`яніння, тому суд при призначенні покарання не враховує дану обставину, як таку, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 під час судового провадження не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого під час судового провадження не встановлено.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно довідки з КЗ ВОНД «Соціотерепія», ОСОБА_10 на диспансерному наркологічному обліку в даній установі не перебуває, згідно довідки з Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, ОСОБА_10 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення не значиться, згідно висновку судово психіатричної експертизи № 2 від 12.01.2017, в період вчинення інкримінованого йому діяння ОСОБА_10 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_10 на хронкуне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 не потребує. Також суд приймає до уваги вік обвинуваченого, стан здоров`я, сімейні обставини, а саме те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_10 , суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті, оскільки тільки таке покарання, яке полягає в ізоляції від суспільства, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно абзаца 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Під час досудового розслідування та судового розгляду до ОСОБА_10 застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якого наразі сплив. Разом з тим, враховуючи те, що покарання, яке суд призначає обвинуваченому у виді позбавлення волі, слід відбувати реально, з метою уникнення ризиків переховування, суд вважає, що клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу підлягає задоволенню та вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також судом встановлено, що 13.09.2017 вироком Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_10 змінювався запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, взявши останнього під варту з зали суду. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11.04.2018, запобіжний захід ОСОБА_10 змінено на цілодобовий домашній арешт. Строк домашнього арешту визначено з 12.04.2018.

Керуючись ч. 3 ст. 3 та ч. 1 ст. 5 КК України суд приходить до переконання про можливість застосування відносно ОСОБА_10 ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) строк попереднього ув`язнення під час судового розгляду кримінального провадження слід зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання, з дня його затримання 13.09.2017 до 11.04.2018 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , ознайомившись із позовною заявою, матеріалами кримінального провадження, взявши до уваги позиції позивача та його представника, наданих ними письмових доказів на ствердження цивільного позову, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 є потерпілим в кримінальному провадженні. В обґрунтування своїх позовних вимог потерпілий вказав, що 09.10.2016 ОСОБА_10 вчинив замах на його вбивство. Внаслідок скоєного ОСОБА_10 кримінального правопорушення, йому завдано значних матеріальних втрат та моральних страждань. Після вчинення відносно нього кримінального правопорушення, в його житті відбулися незворотні зміни, заподіяно йому глибоку душевну рану, яка принесла великі моральні страждання. Однак, жодної моральної чи матеріальної підтримки від цивільного відповідача він не отримав.

Так, позивач вказує, що йому було заподіяно матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування та майбутніх витрат на відновлення фізичного стану здоров`я. На підтвердження своїх вимог до матеріалів кримінального провадження ним приєднано товарні чеки та товарні накладні.

Посилаючись на вказані вище обставини та на ст. 55 Конституції України, ст.ст. 56, 127-129 КПК України, ст.ст. 10, 11, 175-177 ЦПК України ОСОБА_8 просить стягнути з ОСОБА_10 : матеріальні витрати, які складаються з витрат на лікування в сумі 18269,93 грн. та майбудніх витрат на відновлення фізичного здоров`я в сумі 168620 грн., а також моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.

Суд, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог та їх обґрунтування, врахувавши заперечення цивільного відповідача та його доводи, вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 підлягають до часткового задоволення.

При цьому суд виходить із наступних матеріалів кримінального провадження та вимог Закону.

Згідно ст. 127 КПК України, передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, згідно із вимог ст. 22 ЦК України, яка передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Згідно з вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Тобто розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає доказуванню, і за змістом ст. 92 КПК України потерпілі не звільнені від обов`язку доказування.

Так, потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В свою чергу відповідач не скористався своїм правом передбаченим ст. 178 ЦПК України та не подав відзив на даний позов, проте в судовому засіданні він та його захисник заперечували проти позовних вимог потерпілого та просили суд задовольнити позов частково, а саме матеріальну шкоду в сумі 10000 грн., а моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Так, за результатами розгляду цивільного позову, суд прийшов до висновку, що зазначена потерпілим матеріальна шкода, підлягає частковому задоволенню, а саме матеріальна шкода яка складається із витрат на лікування потерпілого в сумі 18 269,93 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі 15365,36 грн., оскільки вказана сума підтверджується відповідними чеками, талонами, виписками.

Щодо матеріальної шкоди, яка складається з майбудніх витрат на відновлення фізичного здоров`я в сумі 168 620 грн., суд приходить до висновку, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки вказане не передбачено чинним законодавством.

Вирішуючи питання цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 250 000 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте суд керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судом проаналізовано вищенаведені сторонами пояснення, а саме те, що потерпілий зазначив, що після вчинення відносно нього кримінального правопорушення, у нього погіршився стан здоров`я, порушилася нормальна життєдіяльність та звичний гармонійний стиль життя, у співставленні з наведеними нормативними актами, суд вважає за необхідне стягнути грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень; при цьому судом враховано стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; час та зусилля, необхідні для відновлення стану здоров`я, а також те, що причинно-наслідковий зв`язок між діянням обвинуваченого та станом здоров`я потерпілого ОСОБА_8 доведений; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом з`ясовано факт заподіяння потерпілому моральних страждань та втрати немайнового характеру, обставини, дії, внаслідок яких вони заподіяні. Враховуючи те, що обвинувачений цивільний позов визнав частково, аналізуючи матеріали кримінального провадження, пояснення учасників судового провадження, суд вважає за необхідне і достатнє задовольнити позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 частково і стягнути з останнього як відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого зазначені кошти, враховуючи в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової молекулярно-генетичної експертизи № 841 від 07.02.2017 покласти на обвинуваченого, оскільки проведення експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 118, 124, 128, 174, 368, 370, 371, 374, 395 КПК України та ст.ст. 15, 63, 65, 115 КК України (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення 09.10.2016), ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015), суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, але не довше шістдесяти днів з дня проголошення вироку судом першої інстанції, обрати засудженому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши останнього під варту з зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.09.2017 до 11.04.2018 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 15 365 (п`ятнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) грн. 36 коп.

Стягнути із засудженого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.

Стягнути із засудженого ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової молекулярно-генетичної експертизи № 841 від 07.02.2017 в сумі 9923 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) грн. 25 коп.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2017, на сокиру з деревяною рукояттю скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме сокиру з біологічними слідами на лезі, схожими на кров, сліди крові групи В з ізогемаглютинином анти-А на змиві та килимовому покритті, зразки крові ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , передані на зберігання, згідно квитанції, до камери зберігання речових доказів Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області знищити.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме компакт-диск марки «Datex» на якому міститься відеозапис відвідування ОСОБА_10 у заборонений ухвалою суду час магазину, фотокартку з зображенням ОСОБА_8 , фотокартку з зображенням сокири, фотокартку з зображенням ОСОБА_10 , приєднані до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою протягом 30 днів з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя-доповідач:

Судді: