Номер провадження: 11-сс/813/1894/23
Справа № 497/2429/23 1-кс/497/895/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20.11.2023 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 396 КПК України апеляційну скаргу прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 06.11.2023 року в кримінальному проваджені №0000115 від 12.10.2023 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді від 06.11.2023 року задоволено клопотання дізнавача СД Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про проведення обшуку. Надано дозвіл прокурору, призначеному здійснювати процесуальне керівництво, або слідчому, визначеним керівником органу досудового розслідування, у кримінальному провадженні №0000115 від 12.10.2023 року, а також за їх дорученням з залученням дізнавачів, працівників оперативних підрозділів, а також (за необхідністю) відповідних експертів та спеціалістів, на проведення обшуку за місцем реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 (житлових, господарських приміщень, території домоволодіння), з метою виявлення і фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання ростучих рослин конопель, предметів пристосованих для їх вирощування, а також окремих частин рослин конопель, які в подальшому можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою надати дозвіл дізнавачам, визначеним керівником органу досудового розслідування, у кримінальному провадженні №0000115 від 12.10.2023 року, а також за їх дорученням з залученням працівників оперативних підрозділів, а також (за необхідністю) відповідних експертів та спеціалістів, на проведення обшуку за місцем реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 (житлових, господарських приміщень, території домоволодіння), з метою виявлення і фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання ростучих рослин конопель, предметів пристосованих для їх вирощування, а також окремих частин рослин конопель, які в подальшому можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Перевіривши зміст апеляційної скарги та її доводи, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити, виходячи з наступного.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Згідно статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 309 КПК визначено перелік ухвал слідчого судді, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому частиною третьою статті 309 КПК прямо передбачено, що скарги та інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Суддя-доповідач звертає увагу апелянта на те, що права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 309 КПК, ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У рішенні від 27.01.2010 року у справі №3-рп/2010 Конституційний суд України дійшов висновку (абзац другий підпункту 3.2), що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

У рішенні від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011 Конституційний Суд України (пп.3.3 п.3 мотивувальної частини) зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п.14 ч.1 ст.92, п 8 ч.1 ст.129 Конституції України).

Відповідно до вищезазначеного, Конституційний суд України зробив висновок про те, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Таким чином, слід констатувати, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч.1 ст.129 Конституції України - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). Разом з цим, на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішення Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п.8 ч.1 ст.129 Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII від 02.06.2016), не існує.

Таким чином, із системного аналізу наведених норм Конституції України, кримінального процесуального закону та правових висновків Конституційного суду України можна зробити висновок, що конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, що регламентовано положеннями ст.55 Конституції України та ст.ст. 24, 392 КПК.

Крім того, виконуючи вимоги ч. 5 ст.9 КПК, суддя-доповідач, вирішуючи питання щодо можливості апеляційного перегляду оскарженої ухвали слідчого судді також враховує правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя.

Так, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), визнано Україною, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (1998р.) зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У рішенні у справі «Мельник проти України» (2006р.), ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

У рішенні у справі «Воловік проти України» (2007р.), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження.

У рішенні у справі «Скорик проти України» (2008р.) ЄСПЛ нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.

Таким чином, за аналізом правових позицій Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, які були сформовані під час розгляду й вирішення справ і втілились у судових рішеннях, можливо дійти ґрунтовного висновку, що їх правові позиції повністю збігаються, взаємодоповнюються та взаємооб`єднуються щодо забезпечення гарантування загальних принципів права особи на судовий захист, у тому числі забезпечення апеляційного оскарження рішень суду, за визначеною Конституцією України та Кримінальним процесуальним Кодексом України процедурою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.399 КПК, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК, чинними на момент прийняття такого рішення та, виходячи зі змісту ст.309 КПК, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які відповідно до діючого КПК, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, виконуючи вимоги ч.4 ст.399 КПК вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 309, 392, 399 КПК України, суддя-доповідач,

постановив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 06.11.2023 року про надання дозволу на проведення обшуку за місцем реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , в кримінальному проваджені №0000115 від 12.10.2023 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою та долученими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя

Одеського апеляційного суду ОСОБА_2