КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного судум. Києва від 06.04.2023, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого тапроживаючого адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватиму вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також ОСОБА_6 виправдано за ч.1 ст. 135 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_6 08.12.2021 приблизно о 06 год. 18 хв., керуючи технічно справним автобусом марки «ATAMAN А-092Н6», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кіото у м. Києві, зі сторони станції метро Чернігівська в напрямку станції метро Лісова, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на перехресті з вул. Мілютенка, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху.

В цей час, пішохід ОСОБА_8 розпочав перетин проїзної частини по нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись по діагоналі з ухилом вліво, внаслідок чого покинув його межі та продовжив рух в темпі бігу по проїзній частині вул. Кіото у м. Києві, наближаючись зліва до смуги руху вищевказаного автобусу.

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, які виявились у тому, що він, рухаючись по проїзній частині вул. Кіото у м. Києві, будучи заздалегідь проінформованим про наближання до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 - 5.35.2, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходом ОСОБА_8 по дорожній розмітці «зебра» та відповідно зреагувати на це, усвідомлюючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, маючи об`єктивну змогу своєчасно зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого на перехресті вул. Кіото та вул. Мілютенко в м. Києві здійснив наїзд на останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження. у вигляді відкритої травми: рани (визначена лікарями, як лінійна, до 0.4 (см)), яка має сполучення із ділянкою уламкового перелому діафізу правої плечової кістки в дистальній третині (зі зміщенням), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Крім того, ОСОБА_6 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, а саме в тому, що він після скоєння наїзду на пішохода зупинився, однак в подальшому покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, допустивши порушення вимог пункту 2.10 підпункти «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху України, які виявились у тому, що він, маючи об`єктивну змогу усвідомити, що вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої потерпілий ОСОБА_8 опинився в небезпечному для життя стані, будучи зобов`язаним і маючи змогу надати потерпілому першу медичну допомогу, викликати швидку медичну допомогу, а також звернутися за допомогою до сторонніх осіб, умисно завідомо залишив без допомоги останнього на місці дорожньо-транспортної пригоди в небезпечному для життя стані, якого він сам поставив в небезпечний для життя стан та зник з місця ДТП в невідомому напрямку.

Прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якійпросить вирок суду скасуватита ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України та призначити йому покарання за ч.2ст.286 КК України у виді 3 роківпозбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зокрема зазначає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, повністю доведена. Так, ОСОБА_6 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди не надав будь-якої допомоги потерпілому, який її потребував, не викликав швидку, не впевнився у тому чи прибула швидка та чи було надано потерпілому допомогу, чи живий він та чи не втратить до приїзду швидкої свідомості.При цьому він самовільно покинув місце пригоди, залишивши потерпілого у небезпечному для життя стані. Звертає увагу, що факт повернення обвинуваченого на місце події через певний проміжок часу ґрунтується виключно на показаннях ОСОБА_6 та не підтверджується іншими об`єктивними даними. Крім того вказує, що зважаючи на обставини дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень, судом необґрунтовано застосовано до обвинуваченого положення ст.75 КК України. Зазначає, що в ході судового розгляду не було встановлено жодних підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, прокурором не оспорюється та не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного розгляду.

Вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 за ч.1ст.135 КК України,ґрунтується на результатах дослідження в ході судового розгляду доказів, зокрема показаннях обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_6 суду показав, що 08.12.2021, рухаючись по вул. Кіото у м. Києві, на перехресті з вул. Мілютенко він виїхав на пішохідний перехід, на якому йшов пішохід. При цьому він відчув удар, зупинився і виявив, що вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_8 , який лежав біля колеса автобуса. Вийшовши з автобуса, він запитав у потерпілого як він себе почуває та з`ясував, що у нього болить рука, пальці якої рухались. Він відвів потерпілого на зупинку громадського транспорту, попросив почекати поки він відвезе пасажирів і повернеться. Коли приблизно через 10 хвилин він повернувся, потерпілого на зупинці не було.

Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 08.12.2021, переходячи по пішохідному переходу проїзну частину на перехресті вулиць Мілютенка і Кіото в м. Києві, на нього наїхав автобус, від чого він впав, але спробував підвестися. Відчув біль в руці. Водій автобуса зупинився, підійшов до нього, запитав, що у нього болить. Він відповів, що болить рука. Водій попросив, щоб він порухав пальцями, що він і зробив. Пальці рухались. Водій відвів його на зупинку громадського транспорту, попросив почекати поки він відвезе пасажирів і повернеться. У нього почала сильніше боліти рука, тому він викликав швидку допомогу на адресу свого гуртожитку і повернувся до гуртожитку. Цього ж дня він був доставлений до лікарні, де у нього було діагностовано відкритий перелом плечової кістки зі зміщенням уламків. Біля трьох місяців він проходив лікування, йому робили операцію, вставили титанову пластину, яку в подальшому потрібно буде видаляти. На даний час обвинувачений повністю відшкодував йому заподіяну матеріальну і моральну шкоду, просить не позбавляти його волі та права керувати транспортними засобами.

На підставі досліджених доказів суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 не мав умислу на залишення потерпілого ОСОБА_8 у небезпечному для життя стані, оскільки після наїзду транспортного засобу на останнього, обвинувачений зупинився, вийшов з автобуса, поцікавився станом здоров`я потерпілого, провів його у безпечне місце - на зупинку громадського транспорту та попросив зачекати, поки він відвезе пасажирів, що підтверджується показаннями самого потерпілого.

Як вбачається із змісту висновку експерта № 042-156-2022 потерпілий ОСОБА_8 08.12.2021 о 06 год. 43 хв. (час наїзду 06 год. 18 хв.) був оглянутий бригадою швидкої медичної допомоги, якою констатовано, що він перебував у середньому загальному стані, з ясною свідомістю і активним положенням, попередній діагноз - перелом правого плечового суглобу.

Відповідно до вказаного висновку небезпечність для життя спричиненого ОСОБА_8 тілесного ушкодження виявилась не в момент заподіяння, а за результатами клінічного перебігу ушкодження.

Отже доводи апеляційної скарги щодо залишення потерпілого у небезпечному для життя стані є необґрунтованими, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 не перебував у небезпечному для життя стані та мав можливість вжити заходів спрямованих на надання йому необхідної медичної допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність ухвалення виправдувального вироку в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.135 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення і даним про особу обвинуваченого, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, позитивно характеризується, позиції потерпілого, який немає жодних претензій до обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання - щирого каяття та добровільного відшкодування завданої шкоди, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції правильно визначив йому розмір покарання в межах санкції статті, а також обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими та узгоджуються з вимогами ст.75 КК України.

Будь-яких обмежень щодо застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Крім того, вирішуючи питання щодо доцільності звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів враховує позицію потерпілого, який як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді заявив про повне відшкодування йому спричиненої злочином шкоди, відсутність з його боку будь-яких претензій до обвинуваченого, погоджувався із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання до реального відбування не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2023 щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3