Справа № 303/2032/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,

захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатки ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/572/20, за апеляційними скаргами, які подали прокурорка Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та захисниця ОСОБА_6 - адвокатка ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2019 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бухара, Республіка Узбекистан, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні малолітня дитина, раніше судимого: - 18 квітня 2017 року Ірпінським міським судом Київської області за частиною 2 статті 186 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на два роки ; 28 березня 2019 року Мукачівським міськрайонним судом за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України із застосуванням ст. ст. 70,71 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки один місяць (вирок законної сили не набув), громадянина Республіки Узбекістан,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено йому покарання за частиною 1 статті 162 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; за частиною 3 статті 185 КК України (епізоди щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ) покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом не обирався.

Початок відбування строку покарання обвинуваченим ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

За епізодом таємного викрадення майна у потерпілої ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 визнано невинуватим у зв`язку з недоведеністю його вини.

Постановлено речовий доказ: рекламний щит, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_12 - повернути власнику; речовий доказ: 20 пляшок горілки «Статус» об`ємом 0,5 літра, які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_11 - повернути власнику; речовий доказ: навісний замок зі слідами пошкодження, металевий лом та викрутку, які передано на зберігання до кімнати речових доказів Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

09 січня 2019 року приблизно о 04 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях підвального приміщення будинку проник усередину, звідки таємно викрав рекламний щит вартість якого становить 1000 гривень, чим завдав матеріальну шкоду на вказану вище суму потерпілому ОСОБА_12 , якому належить вказане приміщення та майно.

06 лютого 2019 року, приблизно 02 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях підвального приміщення №1 цього будинку проник усередину, звідки таємно викрав металеву ванну, вартістю 500 гривень, чим завдав матеріальну шкоду на вказану вище суму потерпілій ОСОБА_10 , якій належить вказане приміщення та майно.

06 лютого 2019 року, приблизно о 04 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях підвального приміщення № 2 цього будинку проник усередину, звідки таємно викрав жіночий велосипед марки «Dorozhnic LUX», бувший у використанні, вартістю 2324 гривень ; мікрохвильову піч марки «LG», бувшу у використанні, вартістю 1500 гривень ; електричку дриль іноземного виробника, бувшу у використанні, вартістю 500 гривень та 40 пляшок горілки торгівельної марки «Статус» об`ємом 0,5 літра, на загальну суму 3600 гривень. Своїми злочинними діями обвинувачений ОСОБА_6 , завдав потерпілому ОСОБА_11 , якому належить вказане приміщення підвалу та майно, матеріальної шкоди на загальну суму 7924 гривень 00 копійок.

Окрім того, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 , 04 лютого 2019 року, приблизно о 03 години 00 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях підвального приміщення № 23 цього будинку проник усередину, звідки таємно викрав: лижі марки «Rossignol», бувші у використанні, вартістю 1600 гривень ; лижні черевики марки «Salomon», бувші у використанні, вартістю 550 гривень ; набор столового сервізу марки «ARCOPAL», бувший у використанні, вартістю 325 гривень.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_13 , якій належить вказане приміщення підвалу та майно, матеріальної шкоди на загальну суму 2475 гривень 00 копійок.

Вищевказані дії ОСОБА_6 , кваліфіковані за частиною 3 статті 185 КК України - крадіжка, таємне викрадення чужого майна, поєднана проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

12 лютого 2019 року приблизно о 23 години 20 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях підвального приміщення № 18 цього будинку за допомогою металевого лому, всупереч волі володільця, незаконно проник до підвалу, що належить потерпілій ОСОБА_14 , де був затриманий працівниками поліції.

Ці дії ОСОБА_6 , кваліфіковані за частиною 1 статті 162 КК України - тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

В апеляційних скаргах:

- Адвокатка ОСОБА_9 оскаржує вирок в частині визнання винним ОСОБА_6 та призначення покарання за ч. 1 ст. 162 КК України, за ч. 3 ст. 185 КК України (епізоди щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ). Вказує на те, що висновок суду про те, що саме ОСОБА_6 зірвав із підвального приміщення ОСОБА_12 замок та викрав звідти рекламний щит з логотипом компанії «Лукойл» ґрунтується тільки на протоколі пред`явлення особи до впізнання, що є недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні. Також судом не доведено, що саме обвинувачений викрав у потерпілого ОСОБА_11 велосипед, мікрохвильову піч, електродриль та два ящика горілки торгової марки «Статус», так як стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтверджував вину ОСОБА_6 та слідів злочину обвинуваченого у вчиненні цього злочину. Впізнання ОСОБА_6 свідком, який придбав 20 пляшок горілки не є належним, допустимим та достатнім доказом, не доведено, що саме ці пляшки горілки викрадені у потерпілого, також не надано жодного доказу, який би чітко вказував на викрадення іншого майна у потерпілого саме обвинуваченим. Стосовно епізоду незаконного проникнення до підвального приміщення ОСОБА_14 вказує на те, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтвердив, що саме ломом чи викруткою було вчинено злом замків підвального приміщення та не надано жодного доказу, який би підтвердив, що саме ОСОБА_6 вчинив даний злочин. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

- Прокурор вказує, що вирок є незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що під час допиту підозрюваного останній повідомив про всі обставини вчинених злочинів, а у судовому засіданні відмовився від дачі показів та надавати будь-які пояснення. Стверджує, що надані докази стороною обвинувачення є вагомими, обґрунтованими, що підтверджують факт присутності обвинуваченого на місці злочину в час його скоєння, всі злочини вчинені в один період, одним способом, у ході досудового розслідування обвинувачений повідомив про деталі вчинення злочинів, які могли бути відомі тільки особі, яка його вчинила, а в ході судового розгляду жодних відповідей обвинуваченим не було надано. Просить вирок Мукачівського міськрайонного суду від 04.12.2019 у частині визнання невинуватим ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України (епізод щодо потерпілої ОСОБА_13 ) та виправдання у зв`язку із недоведеністю вини скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у таємному викраденні майна у потерпілої ОСОБА_15 , під час розгляду апеляційним судом справи просить дослідити протокол допиту підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_7 , яка підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечила щодо задоволення поданої прокуроркою апеляційної скарги; прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу сторони захисту та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого та потерпілих, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце апеляційного розгляду обвинуваченому та потерпілим направлено відповідно до вимог законодавства і вони вважаються належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від обвинуваченого та потерпілих не надходило; прокурорка ОСОБА_5 та захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатка ОСОБА_7 , не заперечували щодо проведення судового засідання без участі обвинуваченого та потерпілих; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, що у мотивувальній частині вироку містяться суперечності щодо кількості та вартості викраденого у потерпілих майна, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що судовий розгляд проведено без участі потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , при цьому у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б свідчили про те, що потерпілі отримали відповідне повідомлення і були належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, у тому числі про судове засідання, що мало місце 03.12.2019.

Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження не убачається, що судом першої інстанції з`ясовувались причини неявок потерпілих на судовий розгляд кримінального провадження на вказану дату - 03.12.2019 .

Вказане свідчить про порушення права потерпілих на доступ до правосуддя, відповідно до приписів ст. ст. 412, 415 КПК України розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілих віднесено до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, безумовно тягне скасування вироку із направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, апеляційним судом встановлено наступне.

Що стосується інкримінованого ОСОБА_6 епізоду крадіжки в потерпілого ОСОБА_12 , апеляційним судом встановлено, що з наведених у вироку доказів (показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, висновок експерта від 09.04.2019) не вбачається, що придбаний свідком ОСОБА_16 рекламний щит, є саме тим, який було викрадено у потерпілого ОСОБА_12 . Між тим, з показів потерпілого ОСОБА_12 , наданих у суді першої інстанції, не вбачається, що потерпілий вказує на час вчинення кримінального правопорушення та на ознаки, на підставі яких дійшов висновку про те, що у свідка ОСОБА_16 вилучено рекламний щит, який належить саме потерпілому ОСОБА_12 .

Що стосується інкримінованого ОСОБА_6 епізоду крадіжки в потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , апеляційним судом встановлено, що наведені судом докази (показання потерпілого ОСОБА_18 , протоколи прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , протоколи огляду місця події від 06.02.2019 та 21.03.2019, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2019 та 21.03.2019, висновки експерта від 25.03.2019) не є достатніми для висновку про те, що крадіжки майна у цих потерпілих скоїв саме ОСОБА_6 .

Так, протоколом огляду місця події від 06.02.2019 не підтверджено факт злому замків та факт проникнення до приміщень шляхом подолання перешкод (а. к. п. 190, т. 2).

Докази щодо виявлення горілки не підтверджують, що вилучена у свідка ОСОБА_19 горілка є саме тою, яку ОСОБА_6 викрав з належного потерпілому ОСОБА_11 приміщення (а. к. п. 189-190). При цьому, свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_6 як особу, в якої придбав ящик горілки, що не призводить до висновку про те, що саме ОСОБА_6 викрав належну потерплому ОСОБА_11 горілку (а. к. п. 190, т. 2).

Докази щодо викрадення металевої ванни у потерпілої ОСОБА_10 не є достатніми для висновку про те, що саме ОСОБА_6 скоїв крадіжку за цим епізодом (а. к. п. 190).

Крім того, у мотивувальній частині вироку (епізоди викрадення майна у потерпілої ОСОБА_13 та незаконного проникнення до володіння потерпілої ОСОБА_14 ), суд першої інстанції зазначив про обставини цих діянь «згідно з обвинувальним актом».

Одночасно у мотивувальній частині вироку суд посилається на докази, які свідчать про те, що ОСОБА_6 затримано під час проникнення до підвального приміщення потерпілої ОСОБА_14 , у тому числі з речовими доказами (а. к. п. 191, т. 2).

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції допустився суперечності, не встановивши обставини діяння, поєднаного з незаконним проникнення до підвального приміщення потерпілої ОСОБА_14 та намаганням викрасти майно (а. к. п. 192, т. 2).

Помилковим є і висновок суду першої інстанції про те, що сторона захисту повинна доводи відсутність слідів злочину (а. к. п. 192, т. 2).

Крім того, з вироку вбачається, що діяння, поєднані з незаконним проникненням до підвального приміщення потерпілої ОСОБА_14 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 162 КК України. Між тим суд не послався на будь-які докази, які б свідчили про те, що підвальне приміщення, де був виявлений та затриманий ОСОБА_6 , належить саме потерпілій ОСОБА_14 .

Не містять матеріали кримінального провадження і доказів у підтвердження належності підвальних приміщень, з яких було викрадено майно будинок АДРЕСА_2 , підвальне приміщення АДРЕСА_6 , підвальне приміщення № 2 будинку АДРЕСА_3 , підвальне приміщення АДРЕСА_7 , відповідно, потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . При цьому апеляційний суд зазначає, що за цими епізодами злочинних діянь діяння ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України крадіжка (таємне викрадення майна, поєднане з проникненням у інше приміщення).

Разом із тим, протокол огляду місця події (а. к. п. 15-16, т. 2) не містить відомостей про наявність будь-яких замків, хоча з доданих до нього фото таблиць наявність замків на приміщеннях убачається (а. к. п. 20-21, 55-59).

Із журналу судового засідання від 17.09.2019 (а. к. п. 239-242 т. 1) убачається, що ОСОБА_6 вказував на застосування щодо нього фізичного насильства з боку органу досудового розслідування, однак судом першої інстанції не приймались рішення про перевірку показань обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування щодо нього незаконних методів слідства у кримінальному провадженні, а також рішення щодо обґрунтованості чи безпідставності показань обвинуваченого ОСОБА_6 у цій частині.

Разом із тим, з матеріалів кримінального провадження убачається, що інкриміновані ОСОБА_6 злочини вчинені до ухвалення щодо нього Мукачівським міськрайонним судом вироку від 28.03.2019, який набрав законної сили 15.11.2021.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

За таких обставин, викладені у вироку висновки визнаються такими, що не підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, належним чином невмотивованими та необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про неповноту та поверховість при дослідженні фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а також про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, оскільки усунення вищевказаних порушень приписів КПК України з перевіркою пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з точним дотриманням приписів кримінального та кримінального процесуальних законів, і є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про незаконність вироку суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також доводам, викладеним у апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що сторона захисту - адвокатка ОСОБА_9 , в апеляційній скарзі та адвокатка - ОСОБА_7 , під час її розгляду, заявляючи вимогу про скасування вироку щодо ОСОБА_20 і закриття провадження у справі, відповідно, перша не подала, а друга не заявляла клопотання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, і які підтверджують доводи апеляційної скарги в цій частині. Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що прокурорка ОСОБА_8 , заявивши клопотання про дослідження апеляційним судом протокол допиту підозрюваного, не взяла до уваги приписи передбачені ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України, відповідно до яких показання особи отримуються безпосередньо судом під час розгляду кримінального провадження.

Тому, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, яку подали прокурорка Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатка ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: