Справа № 138/3147/23
Провадження №11-кп/801/1262/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

перекладача: ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2023 року продовжено дію застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ) запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб по 16 годину 50 хвилин 05 січня 2024 року.

Продовжено дію визначеного розміру застави у 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 653800 (шістсот п`ятдесят три тисячі вісімсот) грн. 00 коп, в разі внесення якої обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), необхідно звільнити з-під варти з покладенням на нього, на строк 60 (шістдесят) днів з моменту звільнення з-під варти, обов`язків прибувати до суду за викликом, а також повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Обвинуваченому ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ) роз`яснено, що в разі внесення застави та невиконання зазначених обов`язків, які будуть покладені на нього, застава буде звернута в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуватиметься у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Дія ухвали в частині запобіжного заходу закінчується 05 січня 2024 року о 16 год. 50 хв.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2023 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що на думку захисту до ОСОБА_7 цілком можливим було б застосувати домашній арешт, адже ОСОБА_7 визнає свою провину повністю, сприяє слідству у розкритті злочину, дає покази, щиро розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, що вказує на відсутність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження того, в якому особа підозрюється, обвинувачується; має позитивну характеристику з місця проживання; уклав довгостроковий договір оренди житлового приміщення, що вказує на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд неповно розглянув можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 332 КК України відсутнє у переліку статтей, за які запобіжний у вигляді домашнього арешту не може бути застосований.

Жодного доказу на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України прокурор не наводить та не підтверджує.

Одночасно при винесенні оскаржуваного рішення суд не в повній мірі врахував фактичні обставини передбачені положеннями ст. 178 КПК України.

Визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого ОСОБА_7 та його родини, крім того, обвинувачений має бажання перерахувати кошти у сумі 50 000 грн на підтримку Збройних Сил України, що може розглядатися як помякшуюча обставина з огляду на практику Верховного Суду.

Окрім того, судом було порушено право на перекладача, яке передбачене п.18 ч.3 ст. 42 КПК України, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону та тягне за собою визнання доказів недопустимими через порушення права особи на захист.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000469 від 08.09.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як убачається з рішення суду першої інстанції, суд, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодружений, не володіє житлом на території України, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, та дійшов висновку, що ризики не зменшилися, оскільки ОСОБА_7 може переховуватися від суду так як являється громадянином Республіки Молдова та має можливість безперешкодно перетнути державний кордон, вчинити інше кримінальне правопорушення з метою матеріального збагачення, зважаючи на відсутність у нього офіційних доходів.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що обвинувачений ОСОБА_7 уклав договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 строком на 1 рік не є підставою для зміни запобіжного заходу.

Укладення договору оренди житла не є гарантією проживання за вказаною у договорі адресою особи, яка раніше до затримання проживала за іншою адресою та офіційно не зареєстрована на території України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, що дає підстави вважати, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_7 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого, який є громадянином та жителем Республіки Молдова.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого, який є громадянином та жителем Республіки Молдова, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що вказаний запобіжний захід здатний забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Твердження захисника ОСОБА_6 щодо розміру застави, який на її думку є завищеним та непомірним для обвинуваченого, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, суддя з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо особи обвинуваченого та продовжив строк застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб з обраним раніше розміром застави , який на думку суду апеляційної інстанції є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого підозрюється останній.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розмір застави, згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Відповідно до п. п. 1 та 18 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що дані гарантії повністю кореспондуються із положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 6 якої, гарантує право на справедливий суд, яке включає у себе право обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а також право на одержання безоплатної допомоги перекладача.

Можливість обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду у суді спілкуватися мовою, якою він володіє, отримувати копії процесуальних та судових рішень у перекладі на мову, якою він володіє, а також користуватися послугами перекладача було забезпечено та здійснено перекладачем ОСОБА_11 .

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Підстави для скасування ухвали Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2023 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4