Дата документу 11.01.2024Справа № 643/1723/22
Провадження № 1-кп/554/460/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«11» січня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих тяжких кримінальних правопорушень, одне з яких вчинене із застосуванням насильства, ніде не працює та не має стійких соціальних зв`язків, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 , з метою ухилення від кримінального покарання, може без перешкод залишити місце свого проживання, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення а також незаконно впливати на свідків та потерпілих. Прокурор зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за місцем його проживання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час, мотивуючи вказане тим, що тримання під вартою є неспівмірним запобіжним заходом, потреба в якому вже відпала, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України суттєво зменшились. Так, обвинувачений не має будь-якого наміру переховуватись від суду, він має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира є його спільною сумісною власності разом з матір?ю, з якою він підтримує міцні соціальні зв?язки, мати не заперечує, щоб її син відбував домашній арешт за вказаною адресою. ОСОБА_3 немає потреби впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином чи вчиняти нові кримінальні правопорушення, адже він є раніше не судимою особою. Він перебуває під вартою з 2021 року, підготовчі судові засідання постійно відкладаються, то через неявку іншого обвинуваченого, то через неявку перекладачів. Також зазначила, що сама тяжкість вчинених злочинів, хоча і є визначальним елементом при оцінці ризиків, але не може бути достатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, тим паче, що з часом вказані ризики суттєво зменшились.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, думку обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

З вимог ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1, 5, 7 ст. 194 КПК України).

Порядок продовження тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Порядок розгляду клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу визначений ст. 201 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який під час підготовчого судового засідання неодноразово продовжувався, останній раз його було продовжено до 12.01.2024 року.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд виходить з того, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

При аналізі зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_3 дійсно обвинувачуються у вчиненні умисних, корисливих, тяжких кримінальних правопорушень, одне з яких вчинене із застосуванням насильства, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років і з конфіскацією майна. Також обвинувачений ніде не працює, а отже не має постійного джерела доходу та засобів існування, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 може, з метою ухилення від кримінального покарання, без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду, а також впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній може вдатися до відповідних дій.

Тож, суд враховує, що прокурором в підготовчому судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні заявленого прокурором клопотання, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, з плином часу продовження строку тримання під вартою заявника вимагає додаткового обґрунтування. Навіть якщо на початку були певні об`єктивні підстави тримання особи під вартою, після спливу певного періоду часу суд має надати інші підстави для продовження тримання під вартою.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

У рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 дійсно є раніше не судимою особою, має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира є його спільною сумісною власності разом з матір?ю ОСОБА_7 , про що свідчать подані захисником документи. Обвинувачений підтримує з матір?ю міцні соціальні зв?язки, до затримання проживали разом, остання зверталась до суду із заявою про надання дозволу на побачення з сином в умовах СІЗО. Згідно поданої на адресу суду заяви, мати не заперечує, щоб її син відбував домашній арешт за вказаною адресою.

Крім того, з кримінального провадження дійсно вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 вже тривалий час знаходиться під вартою, з незалежних від суду причин, а саме через часті неявки іншого обвинуваченого, а також неявки перекладачів, через що суд позбавлений можливості провести підготовче судове засідання та призначити судовий розгляд кримінального провадження, а отже надмірне тривале тримання особи під вартою свідчить про необхідність розгляду інших, альтернативних триманню під вартою, запобіжних заходів.

Крім того, на час розгляду відповідного клопотання прокурором не спростовані обставини, викладені захисником в своєму клопотанні та не доведено, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде допускати неправомірну процесуальну поведінку після звільнення з-під варти.

При ухваленні вказаного рішення, суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред?явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_3 , а також даних про його особу та приходить до висновку, що, незважаючи на серйозність висунутого обвинувачення та передбачене за нього покарання, існування ризиків, визначених в ч.1 ст. 177 КПК України, вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим не вбачає підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, з забороною покидати місце проживання у визначений період часу, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а у клопотання прокурора слід відмовити.

Також, суд наголошує, що на підставі положень статті 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, оскільки станом на дату розгляду відповідних клопотань ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 14.11.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є чинною і строк тримання під вартою не закінчився, обвинувачений не підлягає негайному звільненню з-під варти до закінчення строку тримання, який був установлений відповідною ухвалою, оскільки в такому випадку має місце порушення вимог статті 21 КПК України.

Частина третя статті 202 КПК України, що передбачає негайне звільнення особи у разі застосування домашнього арешту в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки зазначена норма визначає умови та порядок звільнення з-під варти підозрюваного (обвинуваченого), який був затриманий, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, і не застосовується у разі відмови у продовженні тримання під вартою особам, яким вже був обраний такий запобіжний захід.

Вимоги ч.5 ст.202 КПК України, передбачають, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, лише після спливу строку дії попередньої ухвали ОСОБА_3 підлягає негайному звільненню з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цієї особи під вартою.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 201, 315, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання процесуального прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною покидати місце проживання у визначений період часу задовольнити повністю.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Визначити строк дії ухвали до 11 березня 2024 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. Крім того, у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області для виконання, а учасникам кримінального провадження до відома.

Зобов?язати Харківській РУП №2 ГУНП в Харківській області негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_3 , який буде відбувати домашній арешт за адресою вказаною в ухвалі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Октябрського районного суду

м. Полтави: ОСОБА_1