ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 Справа №607/13538/23

Провадження № 1-кп/607/1893/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження №0000109, дані про яке 19 листопада 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, оператора-топогеодезиста відділення управління старшого офіцера на батареї першого артилерійського взводу одинадцятої артилерійської батареї четвертого артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше судимого, а саме:

- вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.11.2022 року за ч.1 ст.249 КК України до покарання у виді обмеження волі строком один рік та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням іспитового строку один рік (ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 року ОСОБА_4 звільнено від призначеного вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.11.2022 року покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015),

В С Т А Н О В И В:

Солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , без поважних причин о 8 годині 30 хвилин 29 листопада 2021 року не з?явився, та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 11 годині 00 хвилин 20 липня 2023 року добровільно прибув до Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, чим вчинив нез?явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем, крім строкової служби.

За таких обставин, вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015) тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015), визнав повністю за обставин, викладених в обвинувальному акті та щиро розкаявся, а також просив суд суворо його не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015), за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він є уродженцем м. Марганець Дніпропетровської області, українцем, громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, оператор-топогеодезист відділення управління старшого офіцера на батареї першого артилерійського взводу одинадцятої артилерійської батареї четвертого артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , солдат, раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, за місцем проживання щодо нього скарг не надходило.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до положень частини п`ятої статті 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання згідно зі статтями 66, 67 КК України, зокрема до обставини, яка пом`якшує покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у вигляді позбавлення волі.

Також судом встановлено, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.11.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.249 КК України до покарання у виді обмеження волі строком один рік та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням іспитового строку один рік.

У відповідності до частини четвертої статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Як видно зі змісту складеного у даному кримінальному провадженні обвинувального акту, кримінальне правопорушення, за яким обвинувачений ОСОБА_4 притягається до кримінальної відповідальності (за даним вироком) було вчинено ним 29.11.2021 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.11.2022 року.

Водночас, із урахуванням того, що іспитовий строк, встановлений ОСОБА_4 за згаданим у попередньому абзаці вироком закінчився та останній відповідно до ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 року звільнений від призначеного вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.11.2022 року покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку, суд у даному випадку не знаходить правових підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Приймаючи рішення про порядок відбування обвинуваченим ОСОБА_4 призначеного покарання суд враховує те, що положення статті 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років визначити, із урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу винного та інших обставин кримінального провадження, чи можливе виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Відтак, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставин даного кримінального провадження, особи винного, який має на утриманні двох малолітніх дітей та беззаперечно в повному обсязі під час допиту в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненому, а також беручи до уваги наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії, покласти на нього передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю два роки, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Також судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, процесуальні витрати на залучення експертів та речові докази відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66, 67, 75, 76, 407 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015), та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження засудженим військової служби, а в разі його звільнення з військової служби на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1