Окрема думка судді
"05" лютого 2024 р. м. Івано-Франківськ
Вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 січня 2024 року, якою заявнику відмовлено у здійснення судового контролю щодо виконання судового рішення підлягала задоволенню з наступних підстав.
Зокрема, слідчий суддя зазначив, що статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
При цьому, слідчий суддя зауважив, що згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Разом з тим, слідчий суддя, пославшись на правові норми, якими встановлено обов`язковість виконання судового рішення, яке набуло законної сили, не перевірив доводи ОСОБА_1 щодо виконання ним судового рішення та безпідставно відмовив йому у задоволенні заяви щодо забезпечення виконання судового рішення.
Таким чином, мотиви судового рішення слідчого судді щодо виконання судового рішення носять суперечливий та непослідовний характер і свідчать про формальний підхід щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про судовий контроль за виконанням судового рішення.
Слідчий суддя зобов`язаний був перевірити доводи заявника та у разі невиконання судового рішення, прийняти відповідні заходи, які дозволяють забезпечити його виконання.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на справедливии? суд у контексті ст. 6 Конвенціі? про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на відсутність у законодавстві ефективних засобів юридичного захисту від невиконання судових рішень.( «Іванов проти Украі?ни»,«Бурмич та інші проти Украі?ни»
Судовий контроль у кримінальному провадженні являє собою окремий напрям діяльності суду, який здійснюється під час досудового розслідування слідчим суддею, сутність якого полягає у контролі за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб при проведенні слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій, застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, проведенні інших процесуальних дій та прийнятті процесуальних рішень.
Значення судового контролю полягає у тому, що завдяки діяльності слідчого судді забезпечуються невідкладним судовим захистом права, свободи та інтереси учасників кримінального провадження, а також створюються належні умови для реалізації засади змагальності під час досудового розслідування.
Правозахисний характер судового контролю обумовив закріплення у ст. 206 КПК загальних обов`язків слідчого судді щодо захисту прав людини. За чинним КПК судовий контроль має декілька окремих напрямів, які, виходячи із конкретних завдань, розрізняються за процесуальною формою, суб`єктним складом учасників провадження, засобами доказування, рішеннями слідчого судді.
Контроль за виконанням судових рішень є одним із напрямків здійснення судового контролю на стадії досудового розслідування.
Так, відповідно до вимог ст. 534 КПК України, якою встановлено порядок виконання судових рішень у кримінальному провадженні, уразі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. При цьому, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Зі змісту судового рішення слідчого судді вбачається, що суд розглянув заяву про здійснення судового контролю в порядку, який встановлений розділом VIIІ та стосується виконання судових рішень.
Зокрема, суд першої інстанції послався на вимоги ст.532 КПК України, якою встановлено, що ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.
Таким чином, слідчий суддя, формально поставившись до заяви ОСОБА_1 про необхідність забезпечення судового контролю щодо виконання судового рішення та повністю погодившись із доводами заявника про обов`язковість виконання судового рішення, допускаючи суперечливість та непослідовність у своїх висновках, ухвалив рішення яким безпідставно відмовив у здійснення судового контролю.
Враховуючи, що розгляд заяви ОСОБА_1 про судовий контроль щодо виконання судового рішення носив формальний характер і заявнику фактично було відмовлено у справедливому судовому розгляді його справи, вважаю, що апеляційна скарга заявника підлягала задоволенню та необхідно було розглянути питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення або призначити відповідний судовий розгляд у суді першої інстанції.
Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду ОСОБА_2