Справа № 346/3497/23
Провадження № 11-кп/4808/511/23
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 ,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував наведене захисником у клопотанні та під час розгляду справи, не надав належної оцінки аргументам щодо стану здоров`я засудженого. Так, відповідно до характеристики, наданої на засудженого ОСОБА_10 начальником ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» від 21 червня 2023 року ОСОБА_8 в установі не працевлаштований та працевлаштовуватися не бажає. Однак, варто зазначити, що для цього в ОСОБА_8 є об`єктивні причини. Згідно з вищезазначеною характеристикою ОСОБА_8 є особою з інвалідністю III групи, отримує пенсію. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН №0056172 ОСОБА_8 встановлено III групу інвалідності довічно, протипоказана робота з фізичним перевантаженням, а тому засуджений є непрацездатною особою відповідно до законодавства.

Зазначає, що захворювання засудженого відноситься до «Переліку захворювань які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарань які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15 серпня 2014 року.

Вказує, що засуджений не вчиняв порушення установленого порядку відбування покарання за оцінюваний період. Крім того, засуджений не перебуває на профілактичних обліках, не застосовувалися стягнення за весь період відбування покарання.

Наголошує, що суд першої інстанції не вжив жодних заходів, а представник ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» не надав жодних доказів для того, аби встановити чи пропонувалась ОСОБА_8 хоч якась робота, а особливо робота, яка підходить йому за станом здоров`я.

Зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не вжив належних заходів для з`ясування дійсних обставин справи, а засуджений з врахуванням характеристик, віку, стану здоров`я та поведінки довів своє виправлення.

Також зазначає, що наведена у оскаржуваній ухвалі аргументація відмови у задоволенні клопотання захисника засудженого про умовно-дострокове звільнення засудженого суперечить нормам кримінального процесуального законодавства, міжнародним стандартам та численній практиці судів.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2020 року за ч. 1 ст. 122 КК України.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що залучення засудженого до виконання робіт з благоустрою, які не перевищують дві години на день, які він виконував не за власним бажанням, а виключно в порядку черговості, встановленому виправною колонією, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці, а також те, що він став на шлях виправлення.Це свідчать про те, що засуджений не став на шлях виправлення, не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України. А також процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, що не було доведено поведінкою засудженого ОСОБА_8 під час відбування покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу та звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали подання, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що необхідно апеляційну скаргу прокурора задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи доводи засудженого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив наявність або відсутність наведених у ст. 81 КК України умов, перевірив викладені у поданні обставин та врахував всіх відомостей, які вбачаються з доказів.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно з положеннями ч. 2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з цим, діючим законодавством передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Закон також наголошує, що слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Між тим, примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно норм закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Відомості, які вбачаються з досліджених доказів, які є в матеріалах подання, на думку суду апеляційної інстанції, не є достатніми для переконливого висновку про наявність сумлінної поведінки та ставлення засудженого до праці.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до характеристики, наданій на засудженого ОСОБА_8 начальником ДУ «Коломийська виправна колонія (№41) від 21 червня 2023 року (а.п. 29) вказано, що засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі перебуває з 12.12.2022 року. Під час тримання в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» не допускав порушень вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались. Заохочення не застосовувались. 3 18 січня 2023 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)». За час відбування покарання характеризується посередньо: не допускає порушень встановленого порядку відбування покарання дисциплінарні стягнення накладались. Заохочення не застосовувались. В установі не працевлаштований та працевлаштуватись не виявляє бажання. Залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, в порядку черговості. Дані роботи виконує під контролем працівників адміністрації. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий, тактовний, однак І робить це з метою поблажливого ставлення до себе. Передбачені законом вимоги персоналу установи виконує під контролем. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». Санітарно-гігієнічних норм дотримується під контролем, зовнішній вигляд не завжди охайний. За характером спокійний, врівноважений. В індивідуальних бесідах не завжди відвертий. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. Віддає перевагу спілкуванню із засудженими різної спрямованості. Виконавчі листи на засудженого не поступали. Зв`язок з рідними підтримує.

Відповідно до психологічної характеристики засудженого ОСОБА_8 від 13 червня 2023 року (а.п. 30), наданої психологом ВСВПР ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» соціально-психологічні особливості ОСОБА_8 полягають у відкритості у міжособистісних контактах, активність товариськість, готовність до вступу до нових груп, стриманість та розважливість у виборі партнерів зі спілкування, схильність до екстраверсії. Також констатовано прагнення до лідерства.

Згідно з характеристикою, виданою виконавчим комітетом Княгининівською сільською радою від 23 серпня 2019 року № 82/15.04 (а.п. 31) за час проживання в смт. Рокині скарг та заяв на гр. ОСОБА_8 в сільську раду не поступало. До адміністративної відповідальності не притягувався.

Також ОСОБА_8 є особою з інвалідністю III групи, отримує пенсію. відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН № 0056172 ОСОБА_8 встановлено III групу інвалідності довічно, протипоказана робота з фізичним перевантаженням.

Під час апеляційного розгляду не знайшло свого підтвердження те, що ОСОБА_8 систематично та ініціативно бере участь у суспільно корисній праці, займається трудовою діяльністю.

Колегія суддів вважає, що доказом сумлінного ставлення засудженого до праці є не лише його участь у суспільно-корисній роботі щодо благоустрою території місця позбавлення волі, а й його працевлаштування, добросовісне виконання обов`язків, підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, навчанні тощо.

В той же час, дослідивши поведінку засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови умовно-дострокового звільнення.

Отже, становлення особи на шлях виправлення розцінюється як сукупність даних щодо прагнення засудженого до такого виправлення, тобто позитивні зрушення в його поведінці, так й його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Діюче законодавство наголошує на тому, що при умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання, слід ретельно з`ясувати той факт, що засуджений став на шлях виправлення, що вбачається із сукупності даних, а саме: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці тощо.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про застосування до засудженого ст. 81 КК України, необхідно брати до уваги дані щодо його особи саме протягом всього часу відбування покарання.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Посилання сторони захисту на стан здоров`я засудженого ОСОБА_8 , як на підставу для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого не є слушним, оскільки в матеріалах провадження відсутні документи які б свідчили про неможливість відбування покарання засудженим ОСОБА_8 .

Також відповідно до ст. 84 КК України особа має право звернутися до суду з клопотанням про звільнення від покарання у зв`язку з хворобою.

Посилання сторони захисту на те, що засудженому встановлено III групу інвалідності довічно і йому протипоказана робота з фізичним перевантаженням не впливає на законність рішення суду першої інстанції, оскільки засуджений ОСОБА_8 може залучатися до праці та відповідно до заяви (а.п. 77) проявляв бажання позачергово та без оплати праці залучити його до робіт з благоустрою колонії і прилеглих до неї територій, поліпшення житлово-побутових умов засуджених, або до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством. Разом з тим, таку заяву начальнику ДУ «Коломийська ВК (№41)» ОСОБА_8 подав в травні 2023 року.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги та відсутність переконливих даних про те, що засуджений за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, перестав бути суспільно небезпечним, і враховуючи, що відбутий засудженим строк ув`язнення не виконав повною мірою своє призначення, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в разі задоволення подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 не буде досягнута мета покарання.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, є передчасним.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5