ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/305/23 Номер провадження 11-кп/814/879/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілих потерпілих захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 листопада 2022 року за №0002475, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на строк 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Стягнуто зі ОСОБА_11 витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на користь держави в особі:

Полтавської обласної ради - 38 820 гривень 42 копійок;

Національної служби здоров`я України - 25 690 гривень.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_11 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 листопада 2022 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, керуючи автобусом «РУТА А0483 СПГ», н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 10.1, 16.11 розділу 33 Правил дорожнього руху України, рухаючись по другорядній дорозі із с. Шевченки Полтавського р-ну Полтавської обл. у напрямку автодороги М-22 сполученням «Полтава-Олександрія», виїхав на перехрестя із головною автодорогою, не дав дорогу автомобілю «ВАЗ 21041», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по головній автодорозі, та вчинив із ним зіткненням, в результаті чого було спричинено: ОСОБА_8 - тяжкі тілесні ушкодження; пасажиру автомобіля «ВАЗ 21041», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2023 року та виключити з вироку призначення йому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд під час призначення додаткового покарання не врахував те, що: він повністю визнав винуватість, розкаявся та сприяв розкриттю кримінального правопорушення, визнав цивільний позов, працює водієм, що є його єдиним засобом існування, має: ряд захворювань, на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом, а його дружина не працює, вчинив ДТП у темний час доби та під час дії воєнного стану після пошкодження внаслідок збройної агресії рф енергетичної інфраструктури, що знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, в силу ст.89 КК України не судимий, у зв`язку з чим в оскаржуваному вироку є безпідставним посилання на його попередню судимість; потерпілі не наполягали на призначенні йому суворого покарання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та долучили копії матеріалів щодо стану здоров`я ОСОБА_11 і сплати ним коштів у рахунок компенсації витрат медичного закладу на лікування, підтвердили, що обвинувачений працює неофіційно водієм, позицію потерпілих та їх представника, які заперечили проти апеляційної скарги й підтвердили те, що ОСОБА_11 не відшкодував заподіяну потерпілим шкоду, думку прокурора про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження та долучені стороною захисту дані, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга, як наслідок, підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження; вид і розмір призначеного йому основного покарання із застосуванням ст.75 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого про безпідставне призначення йому додаткового покарання позбавлені підстав.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, його конкретні обставини, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу ОСОБА_11 , який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, працездатний, примусового лікування не потребує, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом, думку потерпілих, які просили суворо не карати ОСОБА_11 , наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.

При цьому, підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину обумовлений насамперед тим, що він допустив грубе порушення одночасно декількох вимог ПДР України, а саме, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, виїхав на перехрестя із головною автодорогою, не дав дорогу іншому автомобілю «ВАЗ 21041», який рухався по головній автодорозі, та вчинив із ним зіткнення, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, за відсутності будь-яких об`єктивних причин так діяти. Нехтування ОСОБА_11 елементарними правилами безпеки створювало реальну загрозу для життя учасників дорожнього руху, та, як наслідок, призвело до травмування декількох потерпілих, а саме водієві транспортного засобу «ВАЗ 21041» ОСОБА_8 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а також пасажиру цього автомобіля - середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку з чим обставини, на які посилається апелянт щодо вчинення ДТП у темну пору доби та в умовах воєнного стану, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

На думку колегії суддів, викладені вище обставини вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення та даних про його про особу в їх сукупності переконливо свідчать про необхідність та доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, але в мінімальному розмірі, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Так, ПДР України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а тому уникнення ОСОБА_11 додаткового покарання за обставин даного кримінального провадження негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема, іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

Колегія суддів зауважує, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є частиною їх трудових обов`язків. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації, що й було дотримано місцевим судом.

Доводи ОСОБА_11 про його сприяння розкриттю кримінального правопорушення є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що поведінка обвинуваченого була проявом сприяння розкриттю злочину, направлена саме на активну та ініціативну допомогу слідству в установленні нових фактів і обставин кримінального правопорушення. У той же час, визнання ОСОБА_11 своєї винуватості та надання правдивих показань по обставинах злочину в суді першої інстанції ще не підтверджує такої обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Названої вище обставини не встановлено й органом досудового розслідування в обвинувальному акті.

Суд апеляційної інстанції враховує долучені стороною захисту в суді апеляційної інстанції дані про те, що ОСОБА_11 має захворювання, частково сплатив кошти в рахунок відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину на загальну суму 5 000 гривень за вироком суду, відповідно до якого з апелянта було стягнуто витрати на стаціонарне лікування потерпілого в загальній сумі 64 510 гривень 42 копійки, однак ці відомості з огляду на викладені вище обставини в їх сукупності не є мотивованою й достатньою підставою для непризначення обвинуваченому додаткового покарання.

Окрім того, в суді апеляційної інстанції потерпіла сторона підтвердила те, що з 04 листопада 2022 року їй не було відшкодовано шкоду та просила залишити вирок без зміни.

Дійсно суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку безпідставно послався на попередню судимість ОСОБА_11 , проаналізувавши характер злочину, за яких раніше було засуджено апелянта, оскільки вказана судимість є погашеною та обвинувачений є особою в силу ст.89 КК України не судимою.

Так, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

При цьому, судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків судимості, яка знята чи погашена. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Тому з мотивувальної частини вироку слід виключити посилання місцевого суду на притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, змінивши оскаржуване рішення.

Наведений вище підхід викладено в низці рішень Верховного Суду, зокрема, в постановах від 20 квітня 2023 року (справа №206/1127/21), 02 вересня 2021 року (справа №392/746/20), 15 квітня 2021 року (справа 662/1156/19), 18 лютого 2021 року (справа № 324/1968/18), 14 квітня 2020 року (справа №344/8485/18).

Однак, ураховуючи зазначені вище дані та обставини, які мають правове значення при обранні заходу примусу, таке виключення не впливає на правильність і доцільність застосування до ОСОБА_11 позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, призначене ОСОБА_11 додаткове покарання, яке за своїм розміром є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга, як наслідок, підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2023 року щодо ОСОБА_11 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4