Єдиний унікальний номер судової справи 201/3366/23
Номер провадження 1-кп/201/294/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Дніпро

вул. Гусенка, 13

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосованих в межах кримінального провадження, відомості про яке 20 вересня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001288 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Циркуни, Харківський район, Харківська область, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2022 року за № 0001288 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 подані письмові клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, а також клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, які складені та підписані ОСОБА_13 .

В обґрунтування доводів прокурор ОСОБА_13 у клопотанні посилається на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, а також свідків, які ще не допитані в суді з метою змусити їх надати неправдиві свідчення. Також обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, що, у своїй сукупності вказує на те, що продовжують існувати передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які є повністю доведеними.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_6 є недоцільним та не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

В обґрунтування доводів прокурор ОСОБА_13 у клопотанні посилається на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, а також свідків, які ще не допитані в суді з метою змусити їх надати неправдиві свідчення. Також обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, що у своїй сукупності вказує на те, що продовжують існувати передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які є повністю доведеними.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 є недоцільним та не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

В обґрунтування доводів прокурор ОСОБА_13 у клопотанні про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту посилається на те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, а також свідків, які ще не допитані в суді з метою змусити їх надати неправдиві свідчення. Також обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, що у своїй сукупності вказує на те, що продовжують існувати передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України заявлені у клопотанні ризики, які є повністю доведеними.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 є недоцільним, оскільки не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив продовжити строк дії запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив їх задовольнити та продовжити запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на 60 днів. При цьому, прокурор вказав, що зазначені ним у клопотанні ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Представники потерпілого адвокати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора, просили їх задовольнити та продовжити обвинуваченим раніше застосовані запобіжні заходи.

Захисник ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження його підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свою позицію мотивував тим, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими та недоведеними, зокрема, ризик можливих спроб переховуватися від суду, адже його підзахисний кожного судового засідання з`являється до суду і не допустив жодної неявки без поважної причини, попри те, що проживає в іншій області, а також ризик незаконного впливу на потерпілого, оскільки останній під час його допиту в суді про здійснення на нього будь-якого тиску з боку ОСОБА_8 не повідомляв.

Зауважив, що його підзахисний вже тривалий час перебуває під цілодобовим домашнім арештом, більш ніж 6 місяців та позбавлений можливості працювати та утримувати свою сім`ю.

Тому, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт у нічний час.

Стосовно відсутності медичних документів на підтвердження поважності причини неприбуття його підзахисного у судове засідання 20.12.2023 року посилався на наявність колізії у медичній системі та стверджував, що ОСОБА_8 дійсно захворів 20.12.2023 року, однак сімейний лікар не змогла відкрити йому лікарняний в цей день, оскільки відвідала обвинуваченого лише наступного дня 21.12.2023 року.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_14 , просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт у нічний час. Стверджував, що 20.12.2023 року захворів і не прибув до суду, при цьому, повідомив про це свого захисника ОСОБА_14 .

На підтвердження поважності причини свого неприбуття у судове засідання 20.12.2023 року надав суду медичну довідку за підписом сімейного лікаря про те, що він знаходився на амбулаторному лікуванні з 21.12.2023 року по 23.1.2023 року. При цьому, стверджував, що сімейний лікар не прийшла до нього 20.12.2023 року, а тому надала довідку лише з 21.12.2023 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження його підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що його підзахисний досить тривалий час утримується під вартою без визначення розміру застави. Зауважив, що, з огляду на практику Європейського суду, безальтернативне тримання під вартою, є порушенням права обвинуваченого.

Тим більше, з плином часу, з урахуванням тривалого судового розгляду, заявлені прокурором ризики значно зменшилися, потерпілий не повідомляв про здійснення будь-якого тиску з боку його підзахисного.

Просив врахувати, що його ОСОБА_7 нікуди не тікав та проживав у м. Харкові із своєю цивільною дружиною за місцем мешкання останньої, де і був проведений обшук.

Зауважив на тому, що обвинувачений ОСОБА_8 з аналогічним обсягом обвинувачення знаходиться під домашнім арештом.

А тому, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України або застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

На підтвердження доводів стосовно того, що квартира в якій до затримання проживав його підзахисний належить саме цивільній дружині останнього надав належним чином завірену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження його підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підтримав у повному обсязі позицію захисника ОСОБА_11 . Вважав, що підозра його підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину є необґрунтованою, а заявлені прокурором ризики недоведеними, адже жодних об`єктивних доказів на підтвердження перелічених стороною обвинувачення ризиків не надано..

Вважав, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде сприяти належній процесуальній поведінці його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників. Зауважив на тому, що Європейський суд декларує - тяжкість інкримінованого злочину не впливає на строк запобіжного заходу, тому просив застосувати до нього запобіжний захід на будь-який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та продовження її підзахисному строку запобіжного заходу. Свою позицію мотивувала тим, що подане прокурором клопотання носить суто формальний характер, зазначені ризики прокурором не доведені. Зауважила, що її підзахисний має постійне місце проживання у м. Харкові із вітчимом, захищав державу від агресора, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, свою вину визнав частково. Тим більше, потерпілий вже допитаний в суді, а жоден зі свідків не були очевидцями інкримінованих ОСОБА_6 злочинів.

Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосувати відносно її підзахисного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_9 .

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також заперечення сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено до 30 березня 2023 року включно без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений.

Так, оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та у разі визнання їх винуватими у вчиненні зазначених злочинів, останнім загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років.

Поряд із цим, судом приймається до уваги те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_15 , по якому триває стадія дослідження доказів, свідки ще не допитані, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не мають міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також позиція представників потерпілого ОСОБА_15 , які підтримали клопотання сторони обвинувачення та вважали за необхідне продовжити обвинуваченим строк дії тримання під вартою.

А отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Поряд із цим, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочинів, тяжкості покарання, що загрожує останнім, у разі визнання їх винуватими, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків

Тому, за наведених вище обставин, суд приходить до переконання, що застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Разом із цим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, про який просила сторона захисту, суд, зважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються, в тому числі, і у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства, з урахуванням конкретних обставин інкримінованого останнім злочину, зокрема, вчинення розбійного нападу в період дії воєнного стану, із застосуванням предмету схожого за своїми властивостями на пістолет, з якого у потерпілого здійснено не менше трьох пострілів, в особливо великих розмірах, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за недоцільне, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 30 березня 2023 року включно, який в подальшому був неодноразово продовжений.

Так, оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та у разі визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні зазначених злочинів, останньому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років.

Поряд із цим, судом приймається до уваги те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_15 , докази по якому ще не досліджені, свідки по справі не допитані, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який страждає на ряд захворювань, має двох малолітніх дітей 2019 та 2020 років народження, та батька, який є інвалідом ІІ групи, однак, вказані обставини мали місце і на час вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , і не стали відповідним стримуючим фактором, а тому не можуть бути визнані такими, що слугуватимуть підставою для зміни запобіжного заходу, про що вже зазначалося у попередньому судовому рішенні.

Тим більше, на відміну від обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які тримаються під вартою за аналогічним обвинуваченням, до ОСОБА_8 застосований менш обтяжливий запобіжний захід.

Окремо, суд враховує і той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився у судове засідання 20.12.2023 року та констатує, що на підтвердження наявності поважної причини неприбуття до суду в цей день ані обвинуваченим, ані стороною захисту жодних доказів не надано.

При цьому, суд не може взяти до уваги, як підтвердження поважності причини неприбуття ОСОБА_8 у судове засідання 20.12.2023 року, надану останнім медичну довідку, адже, по-перше, як встановлено з наданого документу ОСОБА_8 перебував на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря всього три дні з 21.12.2023 р. по 23.12.2023 р., по-друге, у наданій довідці відсутні обов`язкові реквізити, вихідний номер та дата реєстрації документу.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

В той же час, прокурором доведена і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується, в тому числі, і у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, тому, з урахуванням встановлених вище ризиків, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доводи захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 про недоведеність заявлених прокурором ризиків, суд вважає необґрунтованими за викладених в цьому рішенні підстав.

Твердження сторони захисту про відсутність ризику впливу на свідків з підстав того, що останні не були очевидцями злочинів, інкримінованих обвинуваченим, суд вважає необґрунтованими, оскільки жоден зі свідків сторони обвинувачення ще не допитаний безпосередньо в суді.

Доводи сторони захисту щодо втрати актуальності ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_15 , суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що незважаючи на безпосередній допит потерпілого у суді, матеріали кримінального провадження ще не досліджені, тож в подальшому після їх дослідження може виникнути необхідність у допиті ОСОБА_15 , про що вже зазначалося у попередньому судовому рішенні.

Твердження захисника ОСОБА_12 на те, що його підзахисний не допустив жодної неявки без поважної причини, судом не приймаються до уваги, є такими, що не відповідають дійсності.

Так, суд констатує, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився у судове засідання 20.12.2023 року та на підтвердження наявності поважної причини неприбуття до суду в цей день жодних доказів не надав.

Посилання захисника ОСОБА_12 як на підставу для зміни запобіжного заходу, на те, що його підзахисний з`являється до суду попри те, що проживає в іншій області, є абсурдними, адже це процесуальний обов`язок ОСОБА_8 , покладений на останнього судом в межах застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, і є тими обставинами, які свідчать про дієвість застосованого запобіжного заходу на даному етапі судового провадження.

Щодо посилань захисника ОСОБА_11 на те, що його підзахисний ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Окремо, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 19 січня 2024 року, вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії запобіжних заходів відносно обвинувачених на 60 днів до 16 березня 2024 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_13 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 16 березня 2024 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, є 16 березня 2024 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_13 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 16 березня 2024 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, є 16 березня 2024 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_13 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 задовольнити.

Застосований до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на строк 60 днів, тобто до 16 березня 2024 року включно.

Заборонити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , де останній зареєстрований та фактично проживає.

Зобов`язати ОСОБА_8 не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, прибувати за першою вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Дозволити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , під час оголошення повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки та за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу, є 16 березня 2024 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на Чугуївське РУП ГУНП в Харківській області.

Копію ухвали направити до Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області для контролю за поведінкою ОСОБА_8 .

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 14 годині 00 хвилин 22 січня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1