ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/465/21 Номер провадження 11-кп/814/307/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0003135 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_11 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 03 жовтня 2007 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 8 років позбавлення волі,

засуджено за:

- ч. 1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 186 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 29 грудня 2021 року.

Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 грудня 2020 року по 28 грудня 2021 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов Департаменту фінансів Сумської ОДА задоволено та стягнуто витрати на лікування 583 грн. 99 коп.

Цивільний позов Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» задоволено та стягнуто витрати на лікування 12 870 грн. 88 коп.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто майнову шкоду 2 735 грн. 70 коп., моральну шкоду 40 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів, запобіжного заходу.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

04 грудня 2020 року в період з 16 год. 00 хв. по 18 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись в кв. АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків під час конфлікту при спільному вживанні спиртного, умисно завдав удар в око та 2 удари ножем по тулубу ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правої половини грудної клітки, що проникає в черевну порожнину з пораненням печінки та капсули правої нирки, внутрішньочеревної кровотечі, різаної рани середньої третини лівого стегна.

Після нанесення тілесних ушкоджень в період часу з 17 год. по 18 год. 30 хв. обвинувачений, знаходячись за вищевказаною адресою, з корисливих спонукань, відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 50 грн., діставши їх із кишені джинсів останнього, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить змінити вирок в частині вирішення цивільного позову, стягнути на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 3310 грн. та 50000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд, не зважаючи на той факт, що обвинувачений визнав цивільний позов, зменшив суми відшкодування. Зазначає, що на суму 421 грн. було придбано продукти харчування для потерпілого під час його перебування на стаціонарному лікуванні, а сума 50 000 грн. моральної шкоди у повній мірі відшкодує страждання, завдані внаслідок ушкодження здоров`я та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, їх характеру, тривалості лікування та підтверджується висновками експертизи. Просить взяти до уваги, що потерпілий є інвалідом дитинства та проживає з матір`ю, яка хворіє, не має заробітку та отримує незначну допомогу від держави, тому сума, на яку суд зменшив матеріальну та моральну шкоду, для потерпілого є значною.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та перекваліфікувати його дії зі ст. 121 на ст. 123 КК України, оскільки на час вчинення злочину він знаходився у стані сильного душевного хвилювання від спричиненої йому потерпілим образи.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 було нанесено ним у стані сильного душевного хвилювання, внаслідок ревнощів. Зазначає, що суд не задовольнив його клопотання щодо допиту свідка ОСОБА_12 , яка є його співмешканкою та зазначає, що показання потерпілого та свідка не узгоджуються між собою. Просить взяти до уваги діагноз психіатра та відсутність доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим грабежу.

У свої апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати обвинуваченого за ч. 1 ст. 186 КК України та перекваліфікувати його дії зв ст. 121 на ст. 123 КК України, оскільки інкриміноване правопорушення обвинуваченим було вчинено у стані сильного душевного хвилювання та призначити йому мінімальне покарання.

Просить взяти до уваги, що потерпілий випадково поранився ножем, коли обвинувачений намагався його відібрати у ОСОБА_10 . Зазначає, що грошей у потерпілого обвинувачений не брав, про те, що потерпілий є інвалідом не знав, а суперечка між ними виникла внаслідок залицяння ОСОБА_10 до співмешканки ОСОБА_8 , тому всі події відбувалися під час сильного душевного хвилювання, що виникло у обвинуваченого на грунті ревнощів та особистої образи. Про стан сильного душевного хвилювання у обвинуваченого під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, зазначено у висновку судово-психіатричного експерта, де сказано, що на момент скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 виявляв ознаки емоційно нестійкого розладу особистості, імпульсивний стан, стан компенсації.

Щодо вчинення грабежу, зазначає, що у обвинуваченого не було корисливого мотиву, що є обов`язковим для суб`єктивної сторони складу злочину та судом не встановлено бажання особи завдати шкоди майну потерпілого.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, представника потерпілого, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційні вимоги, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав частково. Підтвердив, що 04.12.2020 в період з 16 до 18 год. 30 хв, після розпивання спиртних напоїв, з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , в ході боротьби з обвинуваченим потерпілий наткнувся на ніж, який ОСОБА_8 тримав у руках. Зазначив, що суперечка виникла на грунті ревнощів, оскільки він неодноразово робив зауваження ОСОБА_10 з приводу залицянь до співмешканки обвинуваченого. Просить врахувати, що зазначені діяння було вчинено в стані сильного душевного хвилювання. Грошей у ОСОБА_10 він не забирав.

Однак, доводи сторони захисту про те, що на момент спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 перебував у стані сильного душевного хвилювання, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, під час судового розгляду у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що спочатку між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт на грунті ревнощів, після чого обвинувачений наніс йому один удар в ділянку правого ока, від якого потерпілий упав на підлогу, і лише потім два удари ножем. Після цього, обвинувачений відкрито заволодів грошовими коштами потерпілого, які знаходилися у кишені джинсів.

Обставини спричинення йому тілесних ушкоджень продемонстрував на місці під час проведення слідчого експерименту 30.12.2020 та в подальшому механізм та локалізація тяжких тілесних ушкоджень були підтверджені висновком судово-медичної експертизи №23 від 21.01.2021.

Свідок ОСОБА_13 , яка є матір`ю потерпілого розповіла, що її син ОСОБА_10 після знайомства з обвинуваченим інколи не ночував вдома і часто повертався побитим.

Також, надані показання учасників кримінального провадження узгоджуються з протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 з додатками, яким підтверджено факт спільного вживання спиртних напоїв на місці події, протоколом огляду предметів та дослідженим записом з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано ОСОБА_8 після вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, з явними ознаками сп`яніння, який висловлювався нецензурною лайкою стосовно оточуючих, висновком судово-медичної експертизи №973 від 18.01.2021, у якому зазначено, що потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, утворені від дії гострого предмету з колюче-ріжучими властивостями, висновками експерта №45, 46 та 47, якими підтверджено наявність різаних пошкоджень на одязі потерпілого.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України є безпідставними, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 123 КК України кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Разом з тим, кваліфікація дій винного за ст. 123 КК України можлива лише тоді, коли обставини провадження свідчать про наявність трьох обов`язкових елементів, цього складу кримінального правопорушення, а саме, стан раптового виниклого сильного душевного хвилювання у винної особи, протизаконне насильство, систематичне знущання чи тяжка образа з боку потерпілого, причинний зв`язок між діями потерпілого та діями винної особи. За відсутності хоч б одного з цих елементів, дії особи не можуть бути кваліфіковані за ст. 123 КК.

При цьому стан сильного душевного хвилювання - це такий стан психіки особи, який раптово виникає і швидко минає, за якого у свідомості особи домінує сильна емоція, що значною мірою знижує її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Характер розвитку подій та аналіз поведінки ОСОБА_8 свідчить про те, що в його діях були відсутні такі умови як раптовість сильного душевного хвилювання.

Як установлено судом першої інстанції, на підставі досліджених доказів у їх сукупності, між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 були наявні неприязні відносини через давній конфлікт, що також підтверджується показаннями матері потерпілого, яка зазначила, що обвинувачений неодноразово раніше наносив тілесні ушкодження її сину. Як убачається з матеріалів справи, 04 грудня 2020 року саме обвинувачений виступив ініціатором з`ясування стосунків з потерпілим. Словесний конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 тривав певний проміжок часу, в ході якого обвинувачений наніс спочатку один удар кулаком в область ока потерпілого і лише після того, як ОСОБА_14 упав на підлогу, застосував ніж, завдавши потерпілому ним 2 удари в область грудної клітки та стегна.

При вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 використовував предмет, що має підвищену вражаючу дію, - кухонний ніж, та цілеспрямовано наніс удари потерпілому в ділянку грудної клітки, яка є життєво важливим органом, та стегна, тобто саме дії обвинуваченого, який, спровокувавши конфлікт, спричинив потерпілому тілесні ушкодження ножем після того, як наніс удар кулаком в область в ділянку правого ока, від якого потерпілий упав, свідчать про відсутність у нього стану раптового виниклого сильного душевного хвилювання.

Також судом враховано і інші обставини, зокрема, локалізацію, кількість ударів, значну силу, з якою вони наносились.

Разом з тим, поведінка обвинуваченого після скоєного була зухвалою та супроводжувалася його нецензурною лайкою у бік оточуючих, що підтверджується записами з нагрудних камер ппрацівників поліції. Свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_8 визнав частково.

Установлені судами обставини події свідчать про те, що обвинувачений не перебував у стані сильного душевного хвилювання, оскільки події, що мали місце, як про це вказував ОСОБА_8 , неодноразово повторювалися, а тому, хоча дана ситуація і могла викликати стресовий стан, однак не є станом сильного душевного хвилювання.

Що стосується висновку судової психологічної експертизи № 9 від 11.01.2020, на яку є посилання у апеляційній скарзі захисника, про те, що ОСОБА_8 у момент вчинення злочину перебував у стані фізіологічного афекту як психологічної основи стану сильного душевного хвилювання, то необхідно зазначити, що відповідно до зазначеного висновку, ОСОБА_8 на час вчинення кримінальних правопорушень лише виявляв ознаки емоційного нестійкого розладу особистості, імпульсивний тип, стан компенсації, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Окрім того, суд оцінює висновок експерта на підставі сукупності інших доказів.

Отже, колегія суддів, давши належну оцінку всій сукупності доказів по справі, дійшла висновку про те, що висновок судової психологічної не підтверджує доводи сторони захисту.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів, що ОСОБА_8 під час події перебував у стані вираженої емоційної напруги, ступінь якої досягав такого рівня, який позбавляв його можливості усвідомлювати реальний зміст власних дій, повною мірою керувати ними та передбачати їх наслідки.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України.

Крім того, враховуючи що обвинувачений протягом тривалого часу спілкувався та неодноразово вживав спирті напої з потерпілим, у якого наявні виражені вади здоров`я, що проявляються у порушених функціях мовленевого апарату, суд дійшов правильного висновку про обізнаність обвинуваченого щодо наявності у ОСОБА_10 інвалідності.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше судимий та його вік; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжують, а саме рецидив злочинів, вчинення кримінальних правопорушень стосовно особи з інвалідністю.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Щодо доводів представника потерпілого про наявність підстав для задоволення цивільного позову у частині стягнення моральної та матеріальної шкоди, слід зазначити, що згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів, погоджується з висновком місцевого суду щодо часткового задоволення вимоги потерпілого про стягнення матеріальної шкоди, оскільки доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження підтверджено витрати на лікування у сумі 2 735 грн. 70 коп. Витрати на харчування потерпілого не підлягають стягненню, оскільки не є вимушеними з огляду на наявність у людини постійних фізіологічних потреб у харчуванні.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_8 , у вчинених кримінальних правопорушеннях, безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченого та завданою моральною шкодою, врахувавши принципи пропорційності, законності, виваженості, розумності та справедливості, врахувавши моральні страждання, які зазнав потерпілий від кримінального правопорушення, суд першої інстанції, частково задовольнив позовні вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди та визначив її загальну суму в розмірі 40 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням моральних страждань потерпілого, конкретних обставин справи, і підстав для її збільшення, як того просить представник потерпілого, немає.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що вироком місцевого суду обвинуваченому було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 лютого 2022 року, у строк покарання ОСОБА_8 необхідно зарахувати період попереднього ув`язнення з 05 грудня 2020 року по 26 лютого 2022 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2021 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання.

Зарахувати у строк покарання період попереднього ув`язнення з 05 грудня 2020 року по 26 лютого 2022 року з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4