УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024р. Слідчий суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі клопотання слідчого про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

На даний час слідчим відділом ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 06.12.2021р. за №0000307 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене у великих розмірах) та ч.3 ст.358 КК України (підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується громадянином-підприємцем, з метою використання його підроблювачем).

В ході досудового розслідування слідством встановлено, що 20.07.2013р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 387 000,00грн., про що було складено відповідну розписку. Зі слів ОСОБА_3 , гроші у повному обсязі він повернув позикодавцю десь через один місяць, додаткових розписок щодо повернення вони не складали у зв`язку з дружніми відносинами.

22.04.2019р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики та розпискою від 20.07.2013р. у розмірі 387 000,00грн. (справа №337/1534/19), який згодом було залишено без розгляду за заявою позивача. До вказаного позову була додана копія розписки від 20.07.2013р., предметом якої були грошові кошти у національній грошовій одиниці «гривні» (387 000,00грн.), без виправлень та креслень. Під час розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_4 в судовому засіданні особисто підтвердив те, що за змістом розписки та договору позики мова йде виключно про борг у національній валюті в розмірі 387 000,00грн., що зафіксовано аудіотехнічним записом судового засідання від 19.11.2019р.

24.11.2020р. ОСОБА_4 повторно звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за тим самим договором позики та розпискою від 20.07.2013р, вимагаючи вже стягнення боргу в сумі 387 000 доларів США (справа № 337/5033/20), але згодом позовна заява знову була відкликана позивачем.

18.12.2020р. ОСОБА_4 втретє звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 20.07.2013р. в розмірі 387 000 доларів США (справа № 337/5553/20).

14.04.2021р. у цивільній справі №337/5553/20 судом ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено повністю та стягнуто на його користь з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 387 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на момент подання позову становить 10 784 180,73грн., та витрати з оплати судового збору у розмірі 10 964,00грн.

На теперішній час відкрито виконавче провадження №67609015 з примусового виконання зазначеного рішення суду, в ході якого 19.11.2021р. приватним виконавцем винесені постанови про арешт майна та грошових коштів боржника ОСОБА_3 , про стягнення з боржника основної винагороди, у межах суми звернення стягнення 11 875 659,17грн., та стягувач ОСОБА_4 наполягає на примусовій реалізації майна боржника ОСОБА_3 в рахунок задоволення його вимог.

Також під час досудового розслідування отримано висновок судово-хімічного експерта Київської незалежної судово-експертної установи №3431 від 13.11.2023р., згідно якого встановлено, що запис «$» та закреслювання слова «гривень» в договорі позики від 20.07.2013р. між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) виконані в іншій період часу, ніж основний текст рукописних записів в договорі позики. Запис «$» в розписці від 20.07.2013р. ОСОБА_3 (позичальника) виконані в іншій період часу, ніж основний текст рукописних записів в розписці. Запис «$» та закреслювання слова «гривень» в договорі позики та запис «$» в розписці від 20.07.2013 року ОСОБА_3 (позичальника) виконано раніше 2018 року, однак не одночасно з основними рукописними текстами. Запис «$» та закреслювання слова «гривень» в договорі позики та записи «$» в розписці від 20.07.2013р. ОСОБА_3 (позичальника) виконані шляхом дописки до записів суми «триста восемьдесят семь тысяч», тобто пізніше основного рукописного тексту.

Таким чином, у слідства виникли підстави вважати, що ОСОБА_4 разом з невстановленими особами, з метою матеріального збагачення та незаконного заволодіння майном ОСОБА_3 , підробили зміст договору позики та розписки від 20.07.2013р., закресливши кульковою ручкою надрукований текст валюти у договорі та розписці «гривні» та зверху ручкою здійснили припис знаку «$», що означає «долар США». Підроблені документи ОСОБА_4 в подальшому додав до позовної заяви від 15.12.2020р. про стягнення з ОСОБА_3 грошей у розмірі 387 000 доларів США. Рішенням суду цей позов було задоволено і на даний час триває виконавче провадження, під час якого ОСОБА_4 вимагає примусової реалізації нерухомого та рухомого майна ОСОБА_3 , яке складається, зокрема, з:

- 1/2 частини нежитлового приміщення, літ.А[1]-3, загальною площею 361,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житлового будинку, загальною площею 200,1кв.м., житловою площею 152,2кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- квартири АДРЕСА_3 ;

- квартири АДРЕСА_4 ;

- вбудованого нежитлового приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;

- квартири АДРЕСА_6 ;

- автомобілю марки MERCEDES-BENZ, модель V250, 2016 року випуску, номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- автомобілю марки TOYOTA, модель CAMRY, 2007 року випуску, номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

Постановою слідчого від 23.06.2023р. вказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

09.01.2024р. слідчий СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про арешт вищевказаного нерухомого та рухомого майна ОСОБА_3 , мотивуючи його тим, що на даний час у слідства є підстави вважати, що ОСОБА_4 та невстановлені особи шляхом обману, надавши суду завідомо підроблені документи, фактично придбали право на нерухоме та рухоме майно ОСОБА_3 та в межах виконавчого провадження вимагають примусової реалізації такого майна. Вказане майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні і з метою його збереження та недопущення здійснення незаконного відчуження до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні слідчий вважає доцільним накласти арешт на зазначене майно.

В судове засідання слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_6 не прибули, подали заяви про розгляд клопотання у їх відсутність, клопотання підтримують повністю, просять його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_3 та/чи його представник в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання у відсутність вказаних осіб.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до такого.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Арешт майна відповідно до ст.131 КПК України є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З`ясувавши та оцінивши обставини справи, додані до клопотання матеріали, слідчий суддя вважає клопотання слідчого частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

В даному випадку слідчий суддя виходить з того, що під час досудового розслідування встановлені обґрунтовані підстави вважати, що невстановлені особи шляхом вчинення шахрайських дій з корисливих мотивів, надавши суду завідомо підроблені документи, набули право на майно потерпілого ОСОБА_7 , тобто таке майно є об`єктом кримінально протиправних дій, відповідно є речовим доказом і має значення для встановлення суттєвих обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що незастосування в даному випадку арешту майна ОСОБА_7 шляхом заборони розпоряджатись (відчужувати) його може призвести до його подальшої втрати, передачі (відчуження) іншим особам в межах триваючого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів.

У зв`язку з цим, з метою збереження речових доказів та запобігання можливості їх втрати, передачі, відчуження, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність накласти арешт із забороною розпорядження (відчуження) на нерухоме майно потерпілого ОСОБА_3 , а саме, 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вбудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_4 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яке за ОСОБА_3 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується доданою до клопотання інформаційною довідкою від 08.01.2024р..

Слідчий суддя вважає, що накладання арешту на вказане майно в даному випадку відповідає завданням кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України, і направлено на досягнення дієвості кримінального провадження як мети застосування заходів забезпечення цього провадження. Законодавчо визначених заборон для накладання арешту на це майно слідчим суддею не встановлено.

При цьому, слідчий суддя не знаходить підстав для застосування заборони користування вказаним майном, як просить слідчий, оскільки останнім не доведено, що цим майном протиправно, не на користь власника ОСОБА_3 , користуються треті особи і таке користування може призвести до втрати, знищення, передачі майна.

Також слідчий суддя не знаходить підстав для накладання арешту на інше нерухоме та рухоме майно, яке зазначено в клопотанні слідчого, оскільки до клопотання не додано і слідчому судді не надано документів, які б підтверджували реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на зазначене майно. Надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.01.2024р. такої інформації не містить. Правоустановчі документи на майно відсутні.

На підставі вищевикладеного, клопотання слідчого слід задовольнити частково.

Керуючись ст.2,98, 131,170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , а саме:

- 1/2 частину нежитлового приміщення, літ.А[1]-3, загальною площею 361,6кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав 01;

- вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав 01;

- квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 50,26кв.м., реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 81443;

- житловий будинок (літ.З, З, інв..№ 0339), загальною площею 200,1кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21142650,

із забороною розпорядження (відчуження) вказаного майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали доручити СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Слідчий суддя ОСОБА_1

12.01.2024