Справа № 478/419/23 Провадження № 1-кп/478/58/2023
В и р о к

І м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2023 року .Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря : ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду смт. Казанка в режимі відео конференції з Тернопіліським міськрайонним судом м. Тернопіль, за участі обвинуваченого ОСОБА_4 , в судовому засіданні та за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , який приймає участь в судовому засіданні за допомогою власних технічних засобів через сайт системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua - ІНФОРМАЦІЯ_3, кримінальне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000217 від 17.02.2022 року за обвинуваченням :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Тернопіль Тернопільської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, вдівця, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді навідника 2 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону, військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримынального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 21.03.2022 № 7 ОСОБА_4 було призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 21.03.2022 № 69 солдата ОСОБА_4 , який прибув для проходження навчальних зборів, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 06.04.2022 № 85 солдата ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу військової частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 06.04.2022 № 3 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду навідника 2 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_3 , ВОС - НОМЕР_9, визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат».

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 21.03.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_4 із ІНФОРМАЦІЯ_2 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Станом на вересень 2022 року, військова частина НОМЕР_3 на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії і знаходиться у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а особовий склад військової частини НОМЕР_3 , зокрема солдат ОСОБА_4 , виконував бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником у районі проведення бойових дій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 по теперішній час в Україні діє особливий період.

Указом Президента України «Про введення в України воєнного стану»

№ 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу не з`явлення вчасно на військову службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

04.09.2022 о 15 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді навідника 2 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону, військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_3 , який був визначений у АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби з 04.09.2022.

17.02.2023 о 11 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до м. Миколаєва, з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю , у вчиненому розкаявся, засудив свої дії, вважаючи їх ганебними, наголосив на готовності продовжити несення військової служби та підтвердив в судовому засіданні, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин вказаних в обвинувальному акті, зокрема пояснив, що він дійсно 04.09.2022 о 15 год. 00 хв. будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді навідника 2 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону, військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_3 , який був визначений у АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза його межами, а 17.02.2023 року сам з`явився до слідчого ДБР. Зазначив про те, що причиною самовільного залишення місця служби стало те, що йому повідомили, що його дочці підлітку, яку він самостійно виховує, оскільки його дружина померла і він є вдівцем, погрожували фізичною розправою, тому була загроза її життю та здоров`ю, у зв`язку з чим йому потрібно було негайно їхати додому , щоб його дитина залишилася жива та здорова та в подальшому требо була його присутність біля його доньки підлітка як батька та чоловіка.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Відповідно до посвідчення ( взамін військового квитка № НОМЕР_5 , виданий військовозобов`язаному 1982 року народження ОСОБА_4 про те, що він 21.03.2022 року на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року було призвано на військову службу за мобілізацією.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_6 від 25.11.2009 року, актовий запис № 2796, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 де в графі батько обвинувачений ОСОБА_4 записаний батьком.

Також те, що обвинувачений ОСОБА_4 є вдівцем та самостійно виховує доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та що його дружина померла , підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_7 , актовий запис № 2036 від 25.11.2009 року та свідоцтвом про її смерть Серії НОМЕР_8 від 30.07.2016 року, з якого вбачається , що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 26 років, актовий запис № 1161 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за клопотанням прокурора та згодою обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів та документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв самовільне залишення місця служби вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до тяжких злочинів, має середньо-спеціальну освіту, є військовослужбовцем, не одружений, вдівець, має на утриманні доньку підлітка, яку сам виховує, на психіатричному та наркологичному обліку не перебуває, раніше не судимий.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину .

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, має середньо-спеціальну освітою, не одружений, вдівець, самостійно виховує доньку підлітка, на психіатричному та наркологичному обліку не перебуває, враховуючи його вік, стан здоров`я та загальний розвиток, враховуючи обставини, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, згідно із досудовою доповіддю органу пробації має середній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства , його ставлення до вчиненого злочину, те, що обвинувачений засудив своє діяння, висловив жаль щодо його вчинення, щиро розкаявся у вчиненому та висловив готовність продовжити військову службу, враховуючи обставини , за які був вчинений ним злочин, а саме те, що обвинувачений пояснив в судовому засіданні, що самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини, оскільки йому повідомили, що його дочці підлітку, яку він самостійно виховує, оскільки його дружина померла і він є вдівцем, погрожували фізичною розправою, тому була загроза її життю та здоров`ю, у зв`язку з чим йому потрібно було негайно їхати додому , щоб його дитина залишилася жива та здорова та в подальшому требо була його присутність біля його доньки підлітка як батька та чоловіка, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає необхідним та достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів призначити йому покарання без ізоляції від суспільства з можливістю звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, обвинувачений не затримувався та відносно нього запобіжний захід не застосовувався.

Оскільки суд прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371,373,374,376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять) років.

На підставі положень ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням тривалістю 3 ( три) роки.

Покласти на засудженого ОСОБА_4 відповідно до вимог ч. 1 п. п.1, 2 і ч. 2 п. 2 ст. 76 КК України обов`язки : периодично з`являться для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя : ОСОБА_1