ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/490/23 Справа № 712/660/23 Категорія: ч. 3 ст. 436-2 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги захисниці ОСОБА_7 та заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 17.05.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000127 від 6.07.2022 р.,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лебедин Шполянського р-ну Чер-

каської обл., громадянин України, який має вищу

освіту, одружений, раніше не судимий, пенсіонер,

зареєстрований

АДРЕСА_1 , фактично проживає

АДРЕСА_2 ,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 4362 та ч. 3 ст. 4362 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 4362 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 4362 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений у виді застави. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 198 480 повернути заставодавцю ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення з 1.11.2022 р. по 3.11.2022 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту набрання вироком законної сили та фактичного затримання.

Скасований арешт майна накладений відповідно до:

- ухвали Соснівського райсуду м. Черкаси від 2.11.2022 р. (справа № 712/9074/22, провадження № 1-кс/712/4029/22), а саме на: мобільний термінал марки «SAMSUNG GALAXY A32» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з SIM - картами операторів стільникового зв`язку з абонентськими номерами № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний термінал марки «SAMSUNG GALAXY A7(2018)» ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 з SIM - картою оператора стільникового зв`язку з абонентським номером № НОМЕР_7 ; ноутбук марки «DELL» серійний номер № НОМЕР_8 із зарядним пристроєм;

- ухвали Соснівського райсуду м. Черкаси від 4.11.2022 р. (справа № 712/9317/22, провадження № 1-кс/712/4097/22), а саме: на автомобіль марки «КІА» модель «SPORTAGE» р/номер НОМЕР_9 2019 року випуску, VIN-код кузова НОМЕР_10 , який на праві власності належить ОСОБА_8 ;

- ухвали Соснівського райсуду м. Черкаси від 4.11.2022 р. (справа № 712/9315/22, провадження № 1-кс/712/4096/22), а саме: на будинок за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 20593720), який на праві власності належить ОСОБА_8 ;

- ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.11.2022 р. (справа № 712/10070/22, провадження № 1-кс/712/4415/22), а саме: на маломірне судно марки «МКМ» рік побудови 1971, бортовий номер судна НОМЕР_14, яке належить на праві власності ОСОБА_8 .

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

На підставі статей 961 та 962 КК України застосовано спеціальну конфіскацію майна та конфісковано у власність держави речовий доказ мобільний термінал марки: «SAMSUNG GALAXY A32c», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з SIM картами операторів стільникового зв`язку з абонентськими номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який переданий на відповідальне зберігання ст. слідчому в ОВС СУ УСБУ в Черкаській обл. ОСОБА_18 .

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з мотивів не сприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 5.04.2022 р. о 15:37:10 з використанням належного йому мобільного терміналу з абонентським номером НОМЕР_11 у режимі телефонії при спілкуванні з дружиною - ОСОБА_10 , яка користується абонентським номером НОМЕР_12 , виправдовує потребу так званої «денацифікації» як одного зі складників збройної агресії росії, оскільки, з його слів, Україна постає як насичена бандерівцями, («Они все там « Слава Украине »), а українці як «люди тупые», які зомбовані «ІНФОРМАЦІЯ_2» в устах укрпатріотів ОСОБА_8 «просто достали»; «дістала» навіть його сестра ОСОБА_12 , яка змінила ім`я по батькові на ОСОБА_12 , бо «її батько - ОСОБА_14 », а сама вона - «настоящая бандеровка» и «истинная арийка», яка заявила братові і його дружині: «А вы, морды российские, валите в россию, н[неценз.]р вам тут делать!»

У вищезазначених фрагментах розмови ОСОБА_8 виправдовує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 р.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 4362 КК України - виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 р.

Крім того, ОСОБА_8 , повторно, діючи з прямим умислом, з мотивів не сприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 5.06.2022 р. о 17:13:22 з використанням належного йому мобільного терміналу з абонентським номером НОМЕР_11 у режимі телефонії при спілкуванні з ОСОБА_15 , яка користується абонентським номером НОМЕР_13 , виправдовує і визнає правомірною агресію Росії, вважаючи українців ворогами, з якими він воює («С врагами тоже надо бороться. Кто-то должен это делать. Поэтому, мы с ОСОБА_10 на передовом, на передке, сидим в окопе, отстреливаемся»). Він вірить у перемогу росії («Мы садимся за стол: первый тост: «За победу!». И я всегда вставляю: «За нашу победу!» И тут отдельных бандеровцев так коробит»).

Крім того, він заперечує військові злочини російських військовиків у м. Буча Київської обл., переадресовуючи ці звірства на українців-бандерівців: «.. лежит боец, а этот со словами «Слава Украине!» лицо ему порезал и глаза ножом выколол, бл[неценз.], это просто жесть бл[неценз.] А на втором видео лежат бойцы, о, этот еще шевелится... «Слава Украине!» и в упор его расстрелял, бл[неценз.], п[неценз.]ц!».

У вищезазначених фрагментах розмови ОСОБА_8 виправдовує, заперечує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 р.

ОСОБА_8 повторно, діючи з прямим умислом, з мотивів не сприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 14.07.2022 р. о 13:28:48 з використанням належного йому мобільного терміналу з абонентським номером НОМЕР_11 у режимі телефонії при спілкуванні з дружиною - ОСОБА_10 , яка користується абонентським номером НОМЕР_12 , обговорює ракетний удар по м. Вінниця та розповідаючи про обурення своїх колег щодо завданого удару по школі, висловлює наступне: «С[неценз.]ка, вы же молчите пи[неценз.]ки, что там был штаб ТРО, бл[неценз.]. И в Доме офицеров тоже был штаб. По школьным автобусам, так школьные автобусы перевозят бл[неценз.] военных бл[неценз.]. Поэтому они их…», фактично стверджуючи, що завданий удар здійснювався виключно по військовим об`єктам і не мав на меті завдати шкоду цивільним особам та інфраструктурі, використовуючи лексико-синтаксичні конструкції: «…там был штаб ТРО…», «…школьные автобусы перевозят…военных…», «Поэтому они их».

У вищезазначених фрагментах розмови ОСОБА_8 визнає правомірною збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 р.

ОСОБА_8 повторно, діючи з прямим умислом, з мотивів не сприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, перебуваючи адресом фактичного проживання: АДРЕСА_2 , 14.07.2022 р. о 18:29:05 при спілкуванні з дружиною - ОСОБА_10 , заявляє наступні наративи: «А эта говорит по гражданским ударили…то что вы каждый день х[неценз.]рили по гражданским, это ж молчат», «Они же американцы, когда Югославию бомбили, они же не туда сюда, они выпустили самолет, 5 тонн бомб и ковром посыпал туда», «И все молчат…», які виражені у формі фактичного твердження про те, що дії російської армії проти України зумовлені відповіддю за загибель людей на Сході України в 2014 р. та використання прикладу війни в Югославії визначається ним як спосіб правомірності дій російської армії з посиланням на прецедент дії іншої армії.

У вищезазначених фрагментах розмови ОСОБА_8 виправдовує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 р.

ОСОБА_8 повторно, діючи з прямим умислом, з мотивів не сприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 24.07.2022 р. о 19:25:49 з використанням належного йому мобільного терміналу з абонентським номером НОМЕР_11 у режимі телефонії при спілкуванні з ОСОБА_15 , яка користується абонентським номером НОМЕР_13 , зазначає наступне: «Вони нас підстрелюють, вони нас вбивають (цитує колег по роботі, глузує). Думаю, ну с[неценз.]ка, вы бл[неценз.] 8 лет убивали и ничего бл[неценз.]», що містить тезу про те, що введення російських військ на територію України було спричинено прагненням припинити обстріли Донбасу, які тривають з 2014 р.

У вищезазначених фрагментах розмови ОСОБА_8 виправдовує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 р.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 4362 КК України - виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 р., вчинених повторно.

Не погоджуючись з вироком суду лише в частині призначеного покарання, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, а саме призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. В іншій частині вирок просила залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час розгляду в суді першій інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину повністю та розкаявся у вчиненому, пояснив, що кардинально змінив свою думку щодо своїх дій, до воїнів української армії після того як потрапивши до лікарні з гіпертонічним кризом (після перебування у слідчому ізоляторі), знаходився в одній палаті з пораненими українськими воїнами, які розповідали, що коїться на війні насправді, які звірства коять російські війська. За ці три дні світ для нього перевернувся і ОСОБА_8 дійсно щиро розкаявся у скоєному, зробив для себе правильні висновки та ніколи більше не скоїть такого злочину.

Не оспорюючи кваліфікацію вищезазначених злочинів, захисниця вважає, що покарання у виді 2 років позбавлення волі надто суворе для ОСОБА_8 ..

Апелянт вважає, що суд першої інстанції звернув увагу на пом`якшуючі обставини, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, проте не всі пом`якшуючі обставини взяв до уваги.

Так, ОСОБА_8 засуджує агресію з боку російської федерації щодо України, активно підтримує українську армію у вигляді донатів, розмір яких складає 26 050 грн. і буде продовжувати робити це й далі. Підтвердження даної допомоги у вигляді копій квитанцій наявні в матеріалах справи. ОСОБА_8 - пенсіонер, людина похилого віку, раніше не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, має незадовільний стан здоров`я, ряд хронічних захворювань такі як цукровий діабет, гіпертонія 2 ступеня. Також, він потребує оперативного втручання у зв`язку з погіршенням зору (без операції може втратити зір). Підтвердження цим діагнозам містяться в матеріалах кримінального провадження. Окрім цього, у обвинуваченого сталі соціальні зв`язки, він одружений, його жінка ОСОБА_10 - пенсіонерка. ОСОБА_8 має постійне місце проживання. Суд взяв до уваги, що обвинувачений не перебуває на обліку ні в наркологічному, ні в психоневрологічному диспансерах, що у нього є хронічні захворювання, а також те, що в нього позитивні характеристики з місця проживання та з колишньої роботи, на якій він неодноразово заохочувався подяками та грамотами.

Але суд, не взяв до уваги, що ОСОБА_8 проживає зі своєю дружиною в квартирі своєї матері ОСОБА_16 , 1936 р. н. (87 років), яка також є членом його сім`ї, є інвалідом другої групи та відповідно до Висновку ЛКК при КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 5.06.2023 р. потребує стороннього догляду, постійно. В суді першої інстанції ОСОБА_8 звертав на це увагу суду та на те, що він опікується своєю старенькою матір`ю, тому і просив не позбавляти його волі, надати йому можливість в подальшому нею опікуватись.

Тому захисниця вважає, що ОСОБА_8 може виправитись без позбавлення його волі та буде корисніше якщо він і далі продовжить допомагати Збройним силам України, чим буде за рахунок нашої держави два роки знаходитись в місцях позбавлення волі.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_17 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Під час апеляційного розгляду дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 4362 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 3 ст. 4362 КК України у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. В решті вказаний вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вважає, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що суд дійшов правильного висновку про призначення реальної міри покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі.

Разом з цим, судом при призначенні покарання за ч. 3 ст. 4362 КК України застосовано положення ст. 69 КК України, внаслідок чого ОСОБА_8 призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна, яке більш ніж уполовину м`якіше ніж те, що передбачене найменшою межею санкції статті ч. 3 ст. 4362 КК України, яка становить 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої. Окрім цього, судом не застосовано додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Призначаючи покарання, суд не у повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості злочину, а саме те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного порядку, які вчинено в період воєнного стану, запровадженого 24.02.2022 р. Указом Президента України через повномасштабне вторгнення військовослужбовців рф в Україну. Зазначені злочини ним вчинялися у формі прямого умислу.

На момент повідомлення про підозру ОСОБА_8 , останній відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 22-дс від 28.02.2022 р. з 1.03.2022 р. обіймав посаду головного спеціаліста відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Звільнений з посади 4.11.2022 р. за згодою сторін. Слід також врахувати, що до 1.03.2022 р. ОСОБА_8 (а. пр. 207) обіймав посаду спеціаліста мобілізаційного відділу сектору мобілізаційно-оборонної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпеку дій ОСОБА_8 , який обіймав посади, пов`язані із доступом до інформації, у тому числі мобілізаційної і з питань державної служби, особового складу, тощо, яка зберігається в структурному підрозділі ЗСУ - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На думку апелянта, така інформація як і проросійськи налаштований ОСОБА_8 могли бути використані за сприятливої можливості ворогом проти України.

Судом взято до уваги як пом`якшуючу обставину, яка істотно вплинула на призначення покарання із застосуванням ст. 69 КПК України, службові заохочення останнього з 2017 р. до 2022 р., у тому числі до Дня Збройних Сил України, Дня Сухопутних військ України, Дня Захисника України, Дня Незалежності та Дня Конституції України. Водночас, указані службові заохочення не повинні братися до уваги судом при призначенні покарання, як такі, що позитивно його характеризують. Адже зазначене також свідчить про те, що ОСОБА_8 не був вдячний своїй державі, під час воєнного стану був фактично проти неї та як наслідок був затриманий у цьому кримінальному провадженні працівниками правоохоронних органів за фактом виправдовування російської агресії проти України.

У запереченні захисниці ОСОБА_7 на апеляцію прокурора висловлює свою думку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та необхідності задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, змінивши вирок місцевого суду в частині призначення покарання, призначивши обвинуваченому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, захисницю ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисниці із вказаних у ній мотивів, натомість заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 із вказаних у ній підстав, але заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Ці вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 4362 та ч. 3 ст. 4362 КК України, а саме виправдовуванні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 р. та у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 р. вчинених повторно, визнав повністю, підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень, у вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати.

У зв`язку з цим розгляд вказаного кримінального провадження відбувся у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Крім того, апеляційні скарги у даному кримінальному провадженні стосуються лише законності вироку місцевого суду в частині призначеного покарання, а тому суд апеляційної інстанції переглядає законність вироку місцевого суду лише в цій частині.

Таким чином, що стосується доводів апеляційної скарги захисниці про необхідність змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, а саме призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належним чином врахував наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання належним чином було враховано суспільну небезпечність вчинених злочинів, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які віднесено до категорії нетяжкого злочину та тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є особою похилого віку, має хронічні захворювання, за місцем проживання характеризується позитивно, мав задовільну службову характеристику, заохочення, добровільно надав допомогу Збройним силам України в розмірі 26050 грн., на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий та з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого і відсутності обставин, що обтяжують його покарання, а тому з урахуванням всіх цих даних обвинуваченому призначено необхідне і достатнє покарання для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 КК України, тому що у даному кримінальному провадженні наявні кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема у тому, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому та висловив жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, здійснює допомогу ЗСУ, яка на час апеляційного розгляду становила 30050 грн. ( а. пр. 43-52, 66-79, 144-146, 171-172 та 174-176) та з урахуванням незначного розміру пенсії яку він отримує - 5024,10 грн ( а. пр. 30), співпрацював зі слідством, є особою похилого віку, з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, а також враховуючи індивідуальні особливості вказаного діяння, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, ставлення особи до своїх дій, то суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 4362 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна.

Апеляційний суд вважає вірним такий висновок місцевого суду про те, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного та буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме його особі.

Доводи захисниці ОСОБА_7 про суворість призначеного покарання апеляційний суд вважає безпідставними. Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У даному кримінальному провадженню, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Крім того, місцевим судом обґрунтовано призначене покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Апеляційний суд погоджується з вироком місцевого суду з приводу призначеного покарання, вважаючи, що саме такий вид покарання і на такий строк буде достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим і при цьому апеляційний суд не вбачає законних та обґрунтованих підстав для подальшого пом`якшення призначеного покарання, як про це просить апелянт, зважаючи при цьому також на суспільну небезпечність вказаних кримінально караних діянь, вчинених в період дії воєнного стану.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та необхідності ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, то апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання відповідає вимогам КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд, перевіривши відповідність міри покарання, встановив, що воно призначене із застосуванням ст. 69 КК України, тобто призначено більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 4362 КК України, і таке рішення суд першої інстанції належним чином обґрунтував. За своїм видом та розміром таке покарання цілком відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. ст. 50 та 65 КК України, ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутністю обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України. Також, при призначенні покарання судом враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, зокрема те, що він свою вину усвідомив та повністю її визнав, зробив для себе належні висновки, засудив свою поведінку.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 також засудив свою поведінку та вказав про те, що він зробив для себе належні висновки.

Отже, враховуючи ці дані та відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою похилого віку, має хронічні захворювання, має задовільну службову характеристику, добровільно надав допомогу Збройним силам України в розмірі 30050 грн., раніше не судимий та інші, суд дійшов вірного висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливі лише в умовах ізоляції від суспільства, але можливі із застосуванням ст. 69 КК України і дає підстави вважати, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав покарання нижче ніж передбачену санкцією ч. 3 ст. 4362 КК України за яким його визнано винним. У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку, що призначене судом покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна та із застосуванням положень ст. 69 КК України є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначення йому покарання та постановлення свого вироку з призначенням обвинуваченому більш суворого покарання про, що ставить питання в своїй апеляції прокурор, вважаючи, виходячи з наведеного вище, ці доводи є не обґрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити про те, що згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виправлення, як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_8 місцевий суд дотримався наведених вимог закону, вірно врахував всі обставини справи, в тому числі й ступінь тяжкості скоєних злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а інший - тяжким. Взяв до уваги спосіб та характер його вчинення те, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв з прямим умислом. Зважено і на суспільну небезпеку вчинених злочинів. Обираючи міру примусу, суд вірно послався на такі дані про особу винного, як те, що ОСОБА_8 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, є особою похилого віку, має хронічні захворювання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Матеріальний склад, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 4362 КК України, об`єктивна сторона якого передбачає настання суспільно небезпечних наслідків як її обов`язкову ознаку у виді невизнання збройної агресії Російської Федерації проти України або виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України невід`ємно пов`язана із введенням воєнного стану в Україні. Тому, твердження прокурора про неврахування судом у повній мірі того, що вказані злочини вчинені в період дії воєнного стану, запровадженого 24.02.2022 р. Указом Президента України через повномасштабне вторгнення військовослужбовців рф в Україну є недоречними.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що на момент повідомлення про підозру ОСОБА_8 , останній обіймав посаду головного спеціаліста відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Звільнений з посади 4.11.2022 р. за згодою сторін, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку дій ОСОБА_8 , який обіймав посади, пов`язані із доступом до інформації, у тому числі мобілізаційної і з питань державної служби, особового складу тощо, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції врахував ці обставини і у зв`язку з цим призначив ОСОБА_8 , хоча і більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією відповідної статті КК України, проте у виді реального позбавлення волі.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що інформація, якою володів обвинувачений, так і те, що він був проросійськи налаштований могли бути використані за сприятливої можливості ворогом проти України, то такий довід не може бути врахований апеляційним судом, тому що мова йде про імовірний характер, припущення, які до того ж потребують додаткової перевірки під час досудового розслідування ( за необхідності) з відповідною кваліфікацією дій чи бездіяльності певної особи ( осіб) та виходять за межі обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_8 , а тому не підлягають задоволенню.

Частина 1 ст. 66 КК України визначає обставини, які пом`якшують покарання, до яких серед інших відноситься щире каяття. Відповідно ч. 1 ст. 67 КК України визначає обставини, які обтяжують покарання.

Суд, призначаючи покарання враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ст. 65 КК України). Наведений у ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше.

За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи все вищезазначене у сукупності дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні існують кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке полягає в осуді обвинуваченим своєї злочинної поведінки, повного визнання ним вини, перерахуванням коштів (донати) на рахунок ЗСУ і під час розгляду справи місцевим судом, і під час апеляційного розгляду (неодноразово), а тому з урахуванням відомостей про особу винного, який раніше не судимий, також враховуючи, що обвинувачений, маючи доволі поважний вік вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції, достатньо умотивувавши своє рішення обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, і з таким висновком та такою мотивацією прийнятого рішення погоджується апеляційний суд.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді 2 років реального позбавлення волі без конфіскації майна.

Апеляційний суд погоджується з тим, що в діях обвинуваченого наявна підвищена суспільна небезпека, враховуючи військову агресію рф проти України та введення воєнного стану в зв`язку з цим, тому визнає правильними висновки місцевого суду про те, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства саме на такий строк, без конфіскації майна та, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 64 та 65 КК України. Але вважає, що враховуючи особу обвинуваченого та все вищезазначене до нього може бути застосовано покарання більш м`яке, ніж передбачено законом.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні. Підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через м`якість апеляційний суд не вбачає.

Також, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляції прокурора про те, що застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому не буде сприяти виправленню тому, що під час апеляційного розгляду, вислухавши пояснення обвинуваченого про його ставлення до вчиненого, апеляційний суд переконався, що він дійсно щиро кається, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, продовжує здійснювати фінансову допомогу (донати) на адресу ЗСУ, а тому обраний судом першої інстанції вид та розмір покарання за вчинене діяння буде цілком достатнім для його виправлення та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі надані сторонами провадження відомості про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку щодо призначення ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 69 КК України, що відповідає вимогам КК України із чим повністю погоджується апеляційний суд.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для зміни або скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг нема.

Таким чином, підстав для зміни вироку, передбачених ст. ст. 409 та 414 КПК України, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 17.05.2023 р. стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Апеляційні скарги захисниці ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді