Справа № 461/9768/23
Провадження № 1-кс/461/236/24
УХВАЛА

іменем України

16.01.2024 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю заявника адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, -

в с т а н о в и в:

Заявник адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , звернулася до Галицького районного суду м. Львова з клопотанням про скасування арешту з грошових коштів в сумі 7000 (сім тисяч ) доларів США, які було вилучено у ОСОБА_4 під час проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2024 р. (справа № 461/10741/23, провадження № 1-кп/461/57/24) в межах кримінального провадження № 0000726 від 16.09.2023 р, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України.

Клопотання мотивує тим, що накладення такого арешту є безпідставним та власник грошових коштів ОСОБА_4 зазнає необгрунтованого втручання у право володіти, розпоряджатися вказаними арештованими та вилученими грошовими коштами. Стверджує, що жодних правових підстав для арешту вказаних грошових коштів не існує, арешт накладено безпідставно, вказані грошові кошти належать ОСОБА_4 на праві власності, не можуть бути речовими доказами по вказаному кримінальному провадженні та повинні бути негайно повернутий власнику, та з інших підстав наведених у клопотанні.

Просить постановити ухвалу, якою скасувати арешт, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2024 р. (справа №461/10741/23, провадження № 1-кп/461/57/24) на грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, які були вилучені у ОСОБА_4 під час проведення общуку житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні заявник адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила його задоволити з підстав викладених у клопотанні.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_4 клопотання підтримав, пояснив, що вказані грошові кошти належать йому на праві приватної власності та є спадковими грошима які залишила йому покійна матір, яка померла два роки назад. Просив клопотання задоволити з підстав наведених у ньому.

Слідчий ВР ОТЗ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання заявника заперечив, та пояснив, що в процесі досудового розслідування встановлено, що вилучені та арештовані грошові кошти є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування ще триває. Крім того, заначив, що ОСОБА_4 є свідком у кримінальному провадженні № 0000726 від 16.09.2023 р, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, однак можливо йому буде оголошуватися підозра, а тому вказані кошти будуть забезпечувати можливий цивільний позов з боку потерпілої особи в межах вказаного кримінального провадження. За таких обставин просив відмовити у вказаному клопотанні.

Заслухавши думку заявника адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 слідчого ОСОБА_5 , вивчивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Стаття 7 та 16 КПК України передбачають, що одними із загальних засад кримінального провадження є верховенство права, законність та недоторканість права власності.

В судовому засіданні встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000726 від 16.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 28.12.2023 року на підставі ухвали слідчого судці Галицького районного суду м.Львова від 08.12.2023 р. було проведено обшук житлового приміщення за адресою : АДРЕСА_1 у якому проживає ОСОБА_4 .

Згідно ухвали суду, слідчим суддею було надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення засобів зв`язку- мобільних телефонів, сім - карт, флеш- накопичувачів, ноутбуків, на яких може міститися інформація щодо протиправної діяльності ОСОБА_4 , електросамокатів, паливно мастильних матеріалів, каністрів, фіскальних чеків з АЗС, засобів конспіративного зв`язку, одягу , чорнових записів.

Згідно протоколу обшуку було вилучено сім-карту, тримачі до сім-карти, 7 сім- карт різних мобільних операторів, одяг, кепку ,взуття та особисто належні ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7000 доларів США.

За результатами обшуку складено відповідний протокол та зафіксовано вилучення вищевказаних предметів.

Постановою слідчого від 28.12.2023 року вищевказані речі та грошові кошти визнано речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2023 року, клопотання слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 було задоволено, та накладено арешт на речі та документи, які були вилучені під час проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , та мають значення речових доказів, а саме: Гарантійний талон на мобільний телефон (кнопковий) IMEI: НОМЕР_1 , що поміщено до сейф пакету INZ 1021752; Сім - карта лайф НОМЕР_2 , тримач до сім - карти, що поміщено до сейф пакету INZ 1021752; Тримач до сім - карти з номером НОМЕР_3 , що поміщено до сейф пакету INZ 1021752; Тримач до сім - карти з номером НОМЕР_4 , що поміщено до сейф пакету INZ 1021752; Тримач до сім -карти з номером НОМЕР_5 , що поміщено до сейф пакету INZ 1021752; 7 (сім) сім - карт різних мобільних операторів України, що поміщено до сейф пакету INZ 1021752; Тримач до сім - карти з номером НОМЕР_6 , що поміщено до сейф пакету INZ 1021752; Куртку темно -синього кольору із капюшоном «Woolrich John Rich Bros.», кепку сірого кольору "Wegener" та черевики темно - синього кольору "Lucaguerrini", що поміщено до поліетиленових пакетів, із відповідними бирками; Грошові кошти в сумі 7000 доларів США, що поміщено до сейф пакету INZ 1021751; з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном.

На даний час триває досудове розслідування, підозри ОСОБА_4 не оголошено.

Відповідно до положень ч.1, 4 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання вбачається, що арешт на вказані грошові кошти було накладено з метою збереження речових доказів, оскільки вони могли бути використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Однак у клопотанні про накладення арешту на вилучені грошові кошти в сумі 7000 доларів США слідчим жодним чином не обґрунтовувалося яке відношення до кримінального провадження мають вилучені кошти. Слідчим не надано постанови про призначення будь яких експертиз з дослідження майна, а саме грошових коштів, з метою виявлення на них ознак причетності до вчинення злочину.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту судом не було встановлено, яким чином вилучені особисті грошові кошти, дозвіл на вилучення яких в ухвалі суду від 08.12.2023 року відсутній, можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Ні в клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судці не вказано, які конкретні відомості та сліди містять грошові кошти, а також яким чином могли бути використані ,як знаряддя злочину. А відтак, не наведено жодного доказу, що вилучені грошові кошти мають ознаки речових доказів.

При цьому у судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчим ОСОБА_5 наведено цілком інші підстави для збереження арешту на вказані грошові кощти, а саме забезпечення можливого цивільного позову з боку потерпілої особи в межах вказаного кримінального провадження.

Однак слідчий суддя звертає увагу на те, що такі підстави наведені слідчим не зазначені в ухвалі Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2024 р. (справа № 461/10741/23, провадження № 1-кп/461/57/24) як підстава для накладення арешту на грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, а тому суд такі покликання слідчого відхиляє як необгрунтовані. Крім того, встановлено що власник грошових коштів ОСОБА_4 є свідком а не підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000726 від 16.09.2023 р, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, а тому цивільний позов до нього не може бути заявлений, тому таку підставу для арешту грошових коштів слідчий суддя також відхиляє як безпідставну.

Заявником доведено, що вказні шрошові коти належать йому на праві приватної власності та є спадковими грошима які залишила йому покійна матір, яка померла два роки назад.

Також слідчим суддею враховано те, що ОСОБА_4 у зазначеному кримінальному провадженні перебуває у процесуальному статусі свідка, що виключає накладення арешту на його майно з метою можливої конфіскації такого чи відшкодування завданих злочином збитків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Отже, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 року у справі «Кгазка v. Switzerland» («Краска проти Швейцарії») визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельні розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань.

Відповідно до положень ч.1, 4 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.

Згідно зі ст.1 Першого проколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства), Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінальною розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п,35).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської .Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Враховуючи вищевикладене на сьогоднішній день всі сліди злочину, які можливо зберегли на собі грошові кошти, зафіксовані проведеними слідчими діями і не можуть вже бути приховані знищені, перетворені. Потреба в забезпеченні схоронності вказаних грошових коштів шляхом їх зберігання в органу досудового слідства відпала.

Тому, приходжу ло переконання, що є всі підстави для скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2024 р. (справа № 461/10741/23, провадження № 1-кп/461/57/24) в межах кримінального провадження № 0000726 від 16.09.2023 р, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України на грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, які були вилучені у ОСОБА_4 під час проведення общуку житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, - задоволити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2024 р., на грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, які були вилучені у ОСОБА_4 під час проведення общуку житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1