Справа № 202/1964/24
Провадження № 1-кп/202/1166/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні та без виклику учасників кримінального провадження до суду обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені 01.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одружений, працює у Святогірській ЗОШ № 12, охоронцем, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2024 до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 01.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 у відношенні ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України із клопотанням прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 в порядку ст.302 КПК України про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні та без виклику учасників кримінального провадження до суду.

До обвинувального акту додані:

- письмова заява ОСОБА_5 складена в присутності захисника ОСОБА_6 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;

- матеріали досудового розслідування.

ОСОБА_3 не затримувався.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути зазначений обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини другої статті 381 КПК України.

Судом встановлено, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною та Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права Президент РФ ОСОБА_7 та інші, невстановлені під час досудового розслідування представники влади РФ, у порушення вимог п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів Збройних Сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої окупації.

При цьому, з метою спроби виправдання агресії перед громадянами України, РФ та світовою спільнотою, 21.02.2022 РФ визнано так звані «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка», створені за підтримки РФ навесні 2014 року на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, незалежними державами та 22.02.2022 президентом РФ направлено до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за її межами, яке задоволено.

На виконання наказів вищого політичного та воєнного керівництва РФ 24.02.2022, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили окупацію частини території України, в тому числі частину Краматорського району Донецької області.

Згідно ст. 1 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація РФ територій України, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Згідно п. 6 ст. 1-1 зазначеного Закону окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Згідно п. 7 ст. 1-1 вказаного Закону тимчасово окупована Російською Федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено та який діє на теперішній час.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року» (зі змінами та доповненнями) Лиманська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області включена до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації.

Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (зі змінами та доповненнями) у період з 20.05.2022 по 16.09.2022 територія смт. Ярова Лиманської ТГ Краматорського району Донецької області була тимчасово окупованою російською федерацією.

На підставі указу «Главы ДНР» № 266 від 03.03.2022 «О внесении изменений в Указ Главы Донецкой Народной Республики от 3 марта 2022 года № 45» тимчасово окуповану територію смт. Ярова Донецької області 06.06.2022 включено до зону впливу та відповідальності створеної раніше не передбаченої законодавством України «местной администрации Донецкой Народной Республики администрации города Енакиево» із створенням «Яровского поселкового совета Краснолиманского района администрации г. Енакиево ДНР», розташованої за адресою: Донецька область, Краматорський район, Лиманська ТГ, смт. Ярова, вул. Кооперативна, буд. 7, та на яку незаконно покладено здійснення функцій, властивих селищній раді України.

У другій половині червня 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений), у ОСОБА_3 , який перебував на тимчасово окупованій території смт. Ярова Лиманської ТГ Краматорського району Донецької області та який був обізнаний про факт ведення РФ агресивної війни проти України, з корисливих мотивів, виник злочинний умисел, спрямований на добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, ОСОБА_3 у другій половині червня 2022 року (більш точний час під час досудового розслідування не встановлений) на непідконтрольній Україні частині території смт. Ярова Лиманської ОТГ, Краматорського району Донецької області (більш точне місце органом досудового розслідування не встановлено) добровільно зайняв некерівну посаду «уличного Яровского поселкового совета Краснолиманского района администрации г. Енакиево ДНР», яку обіймав до середини липня 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений).

Через нестабільність ситуації в окупованому смт. Ярова, Лиманської ТГ, Краматорського району Донецької області та той факт, що «Яровской поселковый совет Краснолиманского района администрации г. Енакиево ДНР» не завершив процес стабілізації робочого процесу, громадянин України ОСОБА_3 у період часу з другій половині червня 2022 року по середину липня 2022 року, на ввіреному йому провулку Святогірському смт. Ярова, перебуваючи на вказаній вище посаді, за вказівками керівництва окупаційної адміністрації виконував наступні функції:

-здійснював перепис мешканців, які залишились у смт. Ярова у період окупації;

-реєстрував приїзд та виїзд селян з території смт. Ярова;

-повідомляв місцевих мешканців про проведення на території смт. Ярова масових заходів за участі окупаційної влади;

-інформував місцевих мешканців щодо приїзду працівників соціальної сфери установ м. Єнакієво т.зв. «ДНР», з метою оформлення ними різноманітних грошових виплат відповідно до російського законодавства.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 111-1 КК України як колабораційна діяльність добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, яка має постійне місця проживання, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання, вину визнав, щиро розкаявся.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинив кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, його сімейний стан, а також те, що він на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на 11 (одинадцять) років.

Вирішуючи питання про доцільність застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, суд виходить з того, що санкцією інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, є покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України додатковими покараннями, є в тому числі, конфіскація майна. Частиною 4 цієї статті передбачено, що до основного покаранню може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених Особливою частиною цього Кодексу.

Тобто, при призначенні покарання, суд за власним переконанням приймає рішення про застосування або не застосування до особи додаткового покарання.

Таким чином, приймаючи до уваги характер та ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_3 , а також наслідкам для держави та її громадян, котрі за собою ці дії потягли, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 додаткове покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 111-1 КК України, у виді конфіскації майна.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та являлись передумовою для застосування до обвинуваченої положень ст.ст.69, 69-1 КК України та ст.75 КК України, судом не встановлено.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання про скасування арешту майна, суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2024 року було накладено арешт на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/10 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:0012 площею 2 гектари; причеп «КРД050122», номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, шасі НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ 2121 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , рік випуску 1990, колір зелений, які належать підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (абзац 2 частина перша статті 174 КПК України).

Суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України).

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що суд прийшов до висновку про застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, суд вважає, що підстави для скасування арешту майна відсутні.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1