Дата документу 05.02.2024 Справа № 336/8966/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/8966/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/397/24 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула 5 лютого 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2023 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, працюючого токарем ДП ЗМКБ «Прогрес» імені О.Г. Івченка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

17 червня 2023 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись у приміщені загального коридору, розташованого на четвертому поверсі третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , а саме поблизу дверей квартири АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім у ході сварки, наніс йому один удар кулаком правої руки у область обличчя, а саме лівої щічної ділянки, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спустились до спальної кімнати квартири АДРЕСА_4 того самого будинку, де ОСОБА_9 , продовжуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , продовжив наносити удари кулаками обох рук у область голови та тулубу ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 покинув квартиру АДРЕСА_4 та попрямував до місця свого мешкання, а ОСОБА_9 направився слідом за ОСОБА_7 , та, знаходячись поблизу до квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_9 продовжив наносити удари кулаками обох рук у область голови та тулубу ОСОБА_7 . Кількість завданих ударів ОСОБА_9 ОСОБА_7 склала не менше десяти, таким чином ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_7 , тілесні ушкодження, а саме: рани в ділянках правої брови, верхньої губи ліворуч, синець з набряком м`яких тканин, саднами в ділянці лівого ока з розповсюдженням на скроневу, щічну, виличну, носогубну ділянки, ліве крило носу, верхню губу, нижню щелепу і ділянку шиї у всіх третинах по передньо-боковій лінії поверхні і крововиливом на слизовій оболонці верхньої губи по всій поверхні з розповсюдженням на слизову оболонку порожнини рота зі сторони лівої щоки, синець з набряком м`яких тканин в ділянці правого ока з розповсюдженням на виличну і скроневу ділянки, крововиливи на білкових оболонках обох очей, синці в ділянках лівої вушної раковини, обох плечових суглобів, в правій надключичній ділянці з розповсюдженням на передню поверхню грудної клітки, в ділянках обох плечей, правого ліктьового суглобу, правої ліктьової ямки, правого передпліччя, задньої поверхні тулуба, задньобокової поверхні тулуба праворуч, синці з саднами на передній поверхні грудної клітки ліворуч, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками судового провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акта за їх відсутності, а обвинувачений, представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку, що стало підставою для розгляду судом кримінального провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2023 року:

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року виправних робіт з відрахуванням в дохід держави двадцять відсотків від суми заробітку.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні.

В обґрунтування доводів зазначає, що висновок місцевого суду щодо кількості завданих потерпілому ударів як підстави для призначення ОСОБА_9 найсуворішого покарання за ч.1 ст.125 КК України з урахуванням відсутності будь-яких негативних відомостей щодо особи винного є необґрунтованим. При цьому, суд належним чином не врахував, що обвинувачений під час досудового розслідування беззаперечно визнавав свою винуватість, що стало підставою для розгляду обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду, а також особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, офіційно працевлаштованим, має постійне місце реєстрації та проживання, формально лише пославшись у вироку на визнання вини, відсутність судимості та працевлаштованості.

Звертає увагу, що районний суд допустив порушення вимог ч.2 ст.382 КПК України. Так, згідно обвинувального акта органом досудового розслідування встановлено обставину, яка пом`якшує обвинуваченому покарання, а саме щире каяття, та не встановлено жодної обставини, яка обтяжує покарання. Проте, суд першої інстанції зазначив про відсутність у ОСОБА_9 щирого каяття та встановив обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також суд необґрунтовано послався на відсутність відомостей про компенсацію обвинуваченим потерпілому завданої шкоди, оскільки за обвинувальним актом потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди не спричинено. Потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов не заявлявся.

Вважає, що у районного суду були всі підстави для призначення ОСОБА_9 менш суворого покарання, визначеного санкцією ч.1 ст.125 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На користь призначення мінімального покарання слід також віднести відсутність даних про те, що обвинувачений будь-яким чином дискредитував себе з часу припинення незаконних дій до звернення із апеляційною скаргою до суду. Посткримінальна поведінка ОСОБА_9 навпаки свідчить про готовність останнього до стабільної самокерованої і правослухняної поведінки у суспільстві, яку він демонструє вже тривалий час.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, визнати обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, виключити з вироку обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на відсутність відомостей про компенсацію обвинуваченим завданої шкоди, призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. При цьому, обвинувачений зазначив, що не вибачився перед потерпілим.

Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Потерпілий також заперечував стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, зазначивши, що він проходив лікування, але обвинувачений не компенсував завдану шкоду, навіть не вибачився перед ним.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.382 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.2 ст.382 КПК України. Ці обставини учасниками провадження не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Стосовно вимог апеляційної скарги захисника щодо призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, у виді штрафу, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст.65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам.

Так, вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, згідно ст.12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

У якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , місцевий суд врахував визнання вини у скоєнні злочину.

Відповідаючи на доводи сторони захисту стосовно не врахування судом обставини, що пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, яка була встановлена органом досудового розслідування та зазначена в обвинувальному акті, судова колегія зазначає наступне.

Розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Проте, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений осуджує свою поведінку. Самі обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, який наніс не менше десяти ударів в область голови та тулубу потерпілого, не намагався надати допомогу потерпілому похилого віку, не відшкодував йому витрат на лікування, навіть не попросив пробачення, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Отже, висновок суду щодо відсутності обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, колегія суддів вважає обґрунтованим.

Доводи сторони захисту про виключення з вироку посилання суду на відсутність відомостей про компенсацію потерпілому завданої шкоди судова колегія відхиляє через помилкове ототожнення апелянтом непогашення шкоди і відсутності відомостей про компенсацію шкоди.

При цьому матеріали кримінального провадження дійсно не містять відомостей щодо погашення шкоди, що і було констатовано місцевим судом у мотивувальній частині вироку.

Отже, з урахуванням наведеного та внаслідок повідомлення під час апеляційного розгляду як обвинуваченим, так і потерпілим про відсутність спілкування з приводу відшкодування шкоди, судова колегія не вбачає не відповідності висновків суду обставинам та матеріалам даного провадження.

З приводу відсутності у справі цивільного позову, судова колегія відмічає узгоджені із матеріалами провадження пояснення потерпілого ОСОБА_7 при апеляційному розгляді, який зазначив про проходження ним лікування внаслідок спричинених йому обвинуваченим тілесних ушкоджень з накладенням швів та їх подальшим зняттям (очевидними видимими слідами побиття на обличчі), придбання ліків за призначенням лікарів, але не збереженням чеків на їх придбання.

Потерпілий зазначив про відсутність з боку ОСОБА_9 жодних дій, скерованих на усунення шкоди, відновлення стосунків, відсутність вибачень.

Апеляційна інстанція зауважує, що ОСОБА_9 , знаючи про висунуту підозру та подальше обвинувачення з зазначенням спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, будучи обізнаним в порядку ст. 290 КПК України із матеріалами провадження, зокрема висновком СМЕ відносно потерпілого ОСОБА_7 , будучи сусідом потерпілому, який є старшим за віком не доклав жодних зусиль для усунення шкоди.

Отже, відсутність цивільного позову само по собі не здатна спростувати висновок суду щодо відсутності з боку ОСОБА_9 щирого каяття.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, через наступне.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з обвинувальним актом у цьому кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.337 КПК України, вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, при цьому погіршивши становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. А тому посилання суду у вироку на наявність обставини, що обтяжує покарання, підлягає виключенню.

Слід відмітити, що суд першої інстанції взяв до уваги і відомості стосовно особи обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, дітей не має, офіційно працевлаштований токарем ДП ЗМКБ «Прогрес» імені О.Г. Івченка, на обліку у нарколога не перебуває.

Проаналізувавши обставини скоєного, відомості стосовно особистості обвинуваченого ОСОБА_9 , відсутність щирого каяття у вчиненому, а також позицію самого потерпілого ОСОБА_7 , який наполягав на призначенні обвинуваченому саме такого виду та розміру покарання, апеляційний судне вбачає суттєвих позитивних обставин, які можна віднести на користь доводів апелянта.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

Колегія суддів з законністю та справедливістю такого покарання погоджується, оскільки при його призначенні суд першої інстанції прийняв до уваги, правильно оцінив та достатньою мірою врахував всі обставини, що мають значення відповідно до закону, а призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, вирок суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, що з урахуванням низки інших обставин, а саме фактичних обставин вчиненого злочину, який має насильственних характер, позиції потерпілого, сукупних даних стосовно особи обвинуваченого, не здатне змінити висновки суду щодо призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2023 року відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України змінити.

Виключити з вироку посилання суду на обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального проступку щодо особи похилого віку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4