У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2023 рокуСлідчий суддя Деснянського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003412 від 29.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив :

01.12.2023 до Деснянського районного суду м.Києва надійшло клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003412 від 08.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Клопотання мотивовано тим, що 28.11.2023 близько о 23 год. 30 хв. невстановлена особа перебуваючи в приміщенні більярдного клубу «Сіріус», розташованого за адресою: м.Київ, вул.Милославська, 6, на грунті раптово виниклих неприязнених стосунків, предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, наніс ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в область грудної клітини тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного торакоабдомінального поранення зліва з пересіченням 9 ребра зліва, ушкодження лівого купола діафрагми, селезінки, гемоперитонеум, лівобічний гемоторакс.

У подальшому, після спричинення тілесних ушкоджень вказана особа залишила місце події на транспортному засобі «BMW4281», державний номерний знак НОМЕР_1 і на теперешній час місцезнаходження вказаної особи невідоме.

Автомобіль марки «BMW4281», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, постановою слідчого від 29.11.2023 визнано речовим доказом, опечатано та поміщено на спеціальний майданчик ГУНП у м.Києві, за адресою: м.Київ, вул.Пухівська, 3.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити з наведених в клопотанні підстав.

Вивчивши матеріали клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволені клопотання прокурора за таких підстав.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року, де визнавалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно статті 131, частини першої статті 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Також арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно, звертаючись до суду із цим клопотанням, прокурор обґрунтував підстави і мету накладення арешту на майно у виді транспортного засобу, зметою забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, у клопотанні прокурор, у розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема щодо необхідності збереження речового доказу.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо, особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч. 1 ст.170 КПК України.

У клопотанні прокурора про арешт майна не вказано, що стосовно власника майна ОСОБА_6 , його онука ОСОБА_7 здійснюється кримінальне провадження, а належний ОСОБА_6 автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, який був об"єктом кримінально-протиправних дій, грошима, цінностями чи іншими речами, набутими кримінально-протиправним шляхом, або отримано ОСОБА_6 , внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь-якої оцінки щодо правової підстави для арешту майна-транспортного засобу, достатності доказів необхідності забезпечення збереження цього речового доказу, можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову, наслідків арешту майна для інших осіб. Об"єктивних підстав вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, власником якого є ОСОБА_6 використовувалось, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину і відповідає критеріям , зазначеним у ст.98 КПК України, та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або відповідні сліди кримінального правопорушення, немає.

Крім того, обставини викладені прокурором у клопотанні про накладення арешту на майно, не були внесені до ЄРДР у рамках кримінального провадження № 0003412 від 29.11.2023, з ЄРДР щодо данного кримінального провадження, доданного до клопотання, не відображено обставини вчинення кримінального правопорушення, про які йдеться у клопотанні.

Враховуючи викладені обставини, підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 369-372 КПК України

постановив :

У задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003412 від 29.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, але оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1