Номер провадження: 11-сс/813/451/23
Справа № 509/407/23 1-кс/509/85/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

представника третьої особи, щодо

майна якої вирішується питання ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 лютого 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003076 від 30 жовтня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358; ч.2 ст.358; 356 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 лютого 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_8 та накладений арешт на пором ВИЛ-0224-К, власником якого є ОСОБА_10 , а орендарем - ТОВ «Злагода» (директор ОСОБА_8 ) наразі вказаний пором має назву «Кислицький» внаслідок перереєстрації порому на ОСОБА_11 на підставі підроблених документів із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді третя особа, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на судно НОМЕР_1 її чоловікові ОСОБА_11 належав на праві власності паром "Кислицький" 1975 року побудови, довжиною - 28,45 м, шириною 8,60 м.

Відомості про право власності на зазначений паром зареєстровані в Державному судновому реєстрі України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на зазначений паром.

ОСОБА_6 є спадкоємцем та правонаступником чоловіка, прийняла спадщину, тому відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України тепер спадщина, до складу якої входить право власності на паром " ІНФОРМАЦІЯ_2 " належить їй.

У клопотанні про арешт майна, було зазначено, що ОСОБА_11 здійснив перереєстрацію належного ОСОБА_10 парому ВИЛ-0224-К та змінив його назву на "Кислицький".

Зазначені обставини не відповідають дійсності про що достовірно відомо особі, яка звернулась із клопотанням до суду.

Ще 30.01.2018 року Міністерством інфраструктури України на адресу представника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 було надіслано відповідь на його адвокатський запит від 19.01.2018 року, згідно якої "звернень від ОСОБА_11 або його представника стосовно перереєстрації парому, який належить ОСОБА_10 , до Укртрасбезпеки не надходило.

До теперішнього часу право власності ОСОБА_10 на паром ВИЛ-0224-К зареєстровано за ним і відомості про його право власності містяться в Судновій книзі України.

Належний ОСОБА_10 паром ВИЛ-0224-К та паром "Кислицький", що належав ОСОБА_11 , є різними об`єктами, які суттєво відрізняються за технічними параметрами та роком випуску.

Враховуючи викладені обставини, підстав для накладення арешту на паром "Кислицький" у кримінальному проваджені № 0003076 від 30.10.2017 року не має.

Позиції учасників апеляційного провадження

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник цивільного позивача ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Прокурор ОСОБА_13 у судовому засіданні, яке відбулося 20.02.2023 року, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та надала матеріали кримінального провадження за клопотанням про арешт майна, які були досліджені апеляційним судом.

У судове засідання, призначене на 27.10.2023 року прокурор ОСОБА_13 не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду повідомлялася належним чином, з завами та клопотаннями про відкладення судового засідання не зверталася.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

За таких обставин, з огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням цивільного позивача та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, СД Відділення поліції №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється дізнання у кримінальному провадженні №0003076 від 30.10.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358,356 КК України. В ході проведення дізнання доведено факт підроблення «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015, оскільки встановлено, що підписант вказаного документа інженер-інспектор ДП «Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України» ОСОБА_14 помер у 2007 році, про що свідчать документи отримані з Міністерства юстиції України, а саме копія свідоцтва про смерть, а також встановлено, що «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, укладений між виконуючим обов`язків голови СВК «Кислицький» ОСОБА_15 та ОСОБА_11 має ознаки підробки, оскільки, згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_15 , останній працював у СВК «Кислицький» на посадах оператора масло бойні, а згодом головного інженера. Запис щодо призначення ОСОБА_15 виконуючим обов`язки голови СВК «Кислицький» в трудовій книжці відсутній.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна - пором ВИЛ-0224-К, власником якого є ОСОБА_10 , а орендарем - ТОВ «Злагода» (директор ОСОБА_8 ) наразі вказаний пором має назву «Кислицький» внаслідок перереєстрації порому на ОСОБА_11 , оскільки існує необхідність в забезпеченні збереження речових доказів, з огляду на те, що не накладення арешту на паром може призвести до відчуження, поділу або інших дій, направлених на приховування незаконних реєстраційних дій та слідів злочину.

Згідно з ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Апеляційний суд зазначає про те, що згідно відповіді начальника СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 , в матеріалах кримінального провадження №0003076 від 30.10.2017 року, в томі 11 міститься позовна заява про відшкодування матеріальних та моральних збитків від ОСОБА_10 та ТОВ «Злагода» в особі директора ОСОБА_8 .

За таких обставин, ОСОБА_8 , будучи директором ТОВ «Злагода», тобто цивільним позивачем, мала право на звернення до суду з лопотанням про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на паром порушує права ОСОБА_6 , яка є спадкоємицею та правонаступником свого чоловіка ОСОБА_11 , апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до п.1) ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження вважає, що пором ВИЛ-0224-К, наразі «Кислицький», відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке, у відповідності до положень ч.3 ст.170 КПК України, може бути накладений арешт, оскільки пором є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, у зв`язку з чим має значення речового доказу у кримінальному провадженню, а також має безпосереднє та вирішальне значення для виявлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, в діях відповідних осіб.

З огляду на викладене, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 незаконно оформив право власності на вищевказаний паром ВИЛ-0224-К, наразі «Кислицький».

Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 надав апеляційному суду копії документів, які посвідчують право власності ОСОБА_11 на паром «Кислицький».

Разом з тим, адвокат ОСОБА_7 не надав апеляційному суду оригінали правовстановлюючих документів, при цьому не засвідчив належним чином надані ним копії, а тому на думку апеляційного суду такі документи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами в розумінні положень статей 94, 99 КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що під час апеляційного розгляду адвокатом ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , не було надано доказів, які б спростовували встановлені слідчим суддею обставини, щодо незаконно оформлення ОСОБА_11 права власності на паром ВИЛ-0224-К, наразі «Кислицький».

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя врахувавши всі обставини кримінального провадження, обґрунтовано наклав арешт на вищезазначене майно.

Аналізуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що при здійсненні досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій з метою усестороннього об`єктивного та неупередженого встановлення всіх обставин кримінального провадження, а тому вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси ОСОБА_6 , з метою запобігання можливості відчуження парому або інших дій, направлених на приховування незаконних реєстраційних дій та слідів злочину, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_6 щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2023 року, арешт на паром, накладений оскарженою ухвалою частково скасований, в частині надання дозволу на користування парому.

Враховуючи, що на теперішній час частково скасований накладений оскарженою ухвалою арешт порому ВИЛ-0224-К, наразі «Кислицький», та надано дозвіл на користування паромом, з метою не перешкоджання господарській діяльності СФГ «Чебан П.Г», на думку апеляційного суду свідчить про допустиме втручання у права та інтереси ОСОБА_6 , з огляду на необхідність проведення ряду слідчих дій під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0003076 від 30.10.2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_6 , є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 лютого 2023 року, якою накладений арешт на пором ВИЛ-0224-К, власником якого є ОСОБА_10 , а орендарем - ТОВ «Злагода» (директор ОСОБА_8 ) наразі вказаний пором має назву «Кислицький» внаслідок перереєстрації порому на ОСОБА_11 на підставі підроблених документів із забороною відчуження, розпорядження та користування - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4