Провадження № 1-кс/344/7006/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000026 від 24.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулася з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обгрунтування якого покликалася на те, що досудовим розслідуванням встановлено обставини, згідно яких біологічний батько ОСОБА_5 вчинив дії, які виразились у вчиненні розпусних дій щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, встановлено, що ОСОБА_8 у 2008 році познайомилась із ОСОБА_5 (до 2016 року - ОСОБА_9 ), від стосунків з яким у 2012 році народилася ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується тестом - ДНК. Однак, ОСОБА_8 у свідоцтві про народження дитини вказала відомості свого колишнього чоловіка. Після народження доньки ОСОБА_5 час від часу проводив дозвілля без обмежень, за своїм місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , так і по місцю проживання потерпілої ОСОБА_7 , в квартирі, по АДРЕСА_2 .

У 2018 році у ОСОБА_5 виник намір розбестити свою малолітню доньку ОСОБА_7 .

Так, 28.04.2023 у невстановлений період часу, ОСОБА_5 ,знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання останнього, вирішив вчинити розпусні дії щодо члена сім`ї - малолітньої доньки ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій і бажав їх вчинити, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою особою та його рідною дочкою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї розпусних дій сексуального характеру та не могла чинити опір через свій малолітній вік, умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_7 розпусні дій сексуального характеру, які здатні викликати розбещення дитини, а саме - дотиків своїми руками статевих органів малолітньої доньки ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у вчиненні батьком розпусних дій, щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Після вчинення розпусних дій відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_5 вирішив вчинити сексуальне насильство щодо останньої. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що у невстановлений період часу ОСОБА_5 , знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання останнього, вирішив вчинити насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло, щодо члена сім`ї - малолітньої доньки ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій і бажав їх вчинити, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою особою та його рідною дочкою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї розпусних дій сексуального характеру та не могла чинити опір через свій малолітній вік, умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_7 насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в її тіло.

Надалі, ОСОБА_5 , приводячи свій неправомірний умисел, спрямований нанасильницькі дії сексуального характеру, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, скориставшись своєю перевагою у фізичній силі, застосувавши до малолітньої потерпілої психологічне насильство, яке виразилось у залякуванні неприємностями для неї та матері, та примушуванні до мастурбації його статевого органу. Відтак, ОСОБА_5 оголив свій статевий орган та наказав потерпілій ОСОБА_7 взяти його своїми руками.

В подальшому, ОСОБА_5 примусив ОСОБА_7 , яка знаходилась перед ним оголеною задовольняти його статеву пристрасть, і малолітня потерпіла всупереч її волі, вимушено взяла своїми руками статевий орган ОСОБА_5 , та здійснювала мастурбаційні дії руками, проводила їх допоки останній не задовольнив статеву пристрасть у фізіологічному розумінні, а саме здійснював еяколяцію. Також, ОСОБА_5 своїм оголеним статевим органом здійснював дотики до статевих органів малолітньої доньки ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюєтьсяу сексуальному насильстві,тобто у вчиненні будь-яких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство),вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Крім того, 02.05.2023 у невстановлений період часу, 05.05.2023 у невстановлений період часу, 09.05.2023 у невстановлений період часу, 10.05.2023 у невстановлений період часу, 11.05.2023 у невстановлений період, 12.05.2023 у невстановлений період часу часу, 13.05.2023 у невстановлений період, 14.05.2023 у невстановлений період часу, 16.05.2023 у невстановлений період часу, 19.05.2023 у невстановлений період часу, 20.05.2023 у невстановлений період часу - ОСОБА_5 , знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання останнього, вирішив повторно вчинити розпусні дії щодо члена сім`ї - малолітньої доньки ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій і бажав їх вчинити, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою особою та його рідною донькою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї розпусних дій сексуального характеру та не могла чинити опір через свій малолітній вік, умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, повторно вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_7 розпусні дій сексуального характеру, які здатні викликати розбещення дитини, а саме - дотиків своїми руками статевих органів малолітньої доньки ОСОБА_7 .

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у сексуальному насильстві,тобто у вчиненні будь-яких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, та вчинено повторно щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 153 КК України.

У сукупності ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України.

Як зазначено у клопотанні, у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець російської федерації, республіка комі, с. хальмер-ю, житель АДРЕСА_3 , та фактично проживаючий АДРЕСА_1 ,українець, громадянин України, раніше не судимий.

27.09.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст.156, ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України.

На думку органу досудового розслідування, обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями які містяться в протоколі допиту законного представника потерпілого ОСОБА_8 від 24.05.2023; протоколі допиту малолітньої потерпілої від 26.05.2023 та протоколі додаткового допиту малолітньої потерпілої від 25.05.2023 ОСОБА_7 ; висновку судово-психіатричного експерта № 886 та іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

В ході досудового розслідування слідством встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України, на існування яких йде посилання в клопотанні, а саме:

- п. 1 - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 у сукупності підозрюється у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст.156, ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі та усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення злочинів може скритися.

- п. 3 - незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки вони являються його родичами, знайомими та йому відомо про місце їх перебування. Крім того надійшла заява від ОСОБА_8 у якій просить прийняти міри до ОСОБА_5 , який переслідує, намагається віднайти її та доньку ОСОБА_7

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На думку слідчого та прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім для виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення поза розумним сумнівом дієвості зазначеного кримінального провадження і виключно цей запобіжний захід здатен запобігти описаним вище ризикам.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просили клопотання задовольнити та обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення даного клопотання, просили обрати щодо ОСОБА_5 менш тяжкий запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, цього Кодексу відносяться до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя зауважує, що зміст матеріалів кримінального провадження, які додано до клопотання, свідчить про те, що підозрюваний може бути причетний до інкримінованих йому дій (оскільки на нього безпосередньо вказує потерпіла), однак зауважує наступне.

Фактично, в обгрунтування підозри ОСОБА_5 орган досудового розслідування посилається на протокол допиту законного представника потерпілого ОСОБА_8 від 24.05.2023; протокол допиту малолітньої потерпілої від 26.05.2023 та протокол додаткового допиту малолітньої потерпілої від 25.05.2023 ОСОБА_7 , висновку судово-психіатричного експерта № 886 та інші докази в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження (які конкретно інші докази в судовому засіданні прокурором не зазначено).

Разом з тим, як вбачається зі змісту протоколу допиту малолітньої потерпілої від 26.05.2023 року - малолітню потерпілу ОСОБА_7 було допитано 26 травня 2023 року в присутності законного представника (рідної матері, яка одночасно є заявником по кримінальному провадженні), але без педагога або психолога.

При цьому, особливості допиту малолітньої або неповнолітньої особи врегульовано статтею 226 КПК України.

Так, допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.

Допит малолітньої або неповнолітньої особи не може продовжуватися без перерви понад одну годину, а загалом - понад дві години на день.

Особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, роз`яснюється обов`язок про необхідність давання правдивих показань, не попереджуючи про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання.

До початку допиту особам, зазначеним у частині першій цієї статті, роз`яснюється їхній обов`язок бути присутніми при допиті, а також право заперечувати проти запитань та ставити запитання.

Зі змісту зазначеного протоколу допиту від 26.05.2023 року вбачається, що всупереч вимогам статті 226 КПК України допит малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено без обов`язкової участі педагога або психолога, а також з перевищенням дозволеної максимальної тривалості допиту без перерви (розпочато 12 год.20 хв., закінчено 13 год. 45 хв.).

На даній стадії до компетенції слідчого судді не входить оцінка доказів, наданих стороною обвинувачення, однак слідчий суддя при розгляді клопотання враховує вищевикладене.

Разом з тим, серед доказів, на які посилається орган досудового розслідування в обґрунтування підозри, міститься протокол допиту законного представника потерпілого ОСОБА_8 від 24.05.2023; протокол додаткового допиту малолітньої потерпілої від 25.05.2023 ОСОБА_7 (допит проведено з перевищенням встановленої ч.2 ст.226 КПК України максимальної тривалості допиту без перерви), висновок судово-психіатричного експерта № 886, зміст яких в своїй сукупності дає підстави для висновку про можливу причетність ОСОБА_5 до інкримінованих дій.

Крім цього, прокурором частково доведено існування ризику, який дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 з певною ймовірністю може вчинити дії, передбачені п. п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 у сукупності підозрюється у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст.156, ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі та усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення злочинів може переховуватися.

Ризик незаконного впливу на потерпілих у цьому кримінальному провадженні прокурором не доведено, оскільки в судовому засіданні обидві сторони підтвердили ту обставину, що станом на даний час матір з донькою перебувають за кордоном.

Слідча в судовому засіданні обставину перебування за кордоном підтвердила.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження того, у якому особа підозрюється, не доведено прокурором, оскільки підозрюваний не має судимості, а на даний час дитина, як вже було зазначено, перебуває за кордоном, що виключає ризик продовження інкримінованого.

Слідчий суддя в даному контексті не приймає до уваги надану разом з клопотанням копію заяви від ОСОБА_8 , у якій остання просить прийняти міри до ОСОБА_5 , який переслідує, намагається віднайти її та доньку ОСОБА_7 , - оскільки оригіналу такої заяви слідчому судді не надано, а надіслання її на електронну адресу слідчої (зі слів самої слідчої) без підписання електронним цифровим ключем унеможливлює ідентифікацію особи заявника.

Крім того, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дійшов переконання, що в даному кримінальному провадженні, на даному етапі, враховуючи конкретні його обставини, тяжкість злочинів, які інкримінуються, доцільним є застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виняткових обставин, які б давали підставу не застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

За таких обставин, слідчий суддя вбачає за можливе застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260,261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Слідчий суддя зауважує, що передбачені кримінальним процесуальним законом виняткові випадки щодо не визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є правом, а не обов`язком слідчого судді, і в кожному конкретному випадку відповідні обставини повинні аналізуватися на предмет їх існування, а не припущення такого.

Докази існування передбачених частиною 4 ст. 183 КПК України обставин, які є підставою невизначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави повинні бути очевидними і міститися в доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу документах.

Отже, за змістом КПК України альтернативний запобіжний захід у вигляді застави спрямований на надання можливості підозрюваному замість перебування під вартою внести кошти у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

В ході розгляду даного клопотання прокурор посилалася на те, що інкриміновані підозрюваному дії вчинялися ним із застосуванням психологічного насильства до потерпілої, у зв`язку з чим просила не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, в судовому засіданні прокурором надано суперечливі пояснення щодо вищевказаної обставини застосування психологічного насильства, оскільки на запитання слідчого судді стосовно з`ясування у 11-річної потерпілої можливості запам`ятовування нею конкретних дат вчинення підозрюваним можливих неправомірних дій, на які вона вказує у протоколі допиту від 26.05.2023 року (проведеного з порушенням вимог статті 226 КПК України), прокурор зауважила, що дитина є не на свій вік розвинута, і дійсно пам`ятала виключно всі вказані календарні дати, оскільки любила свого батька, і кожен його прихід до неї (спільне проведення часу) було для дитини майже святом, а тому вона добре запам`ятала всі ці дні.

Натомість, під час надання пояснень по суті клопотання (в обгрунтованість підозри) прокурор посилалася на негативний образ батька у свідомості дитини.

На запитання слідчого судді, чи міститься у вилученому під час обшуку телефоні підозрюваного будь-які неприйнятні в загальноприйнятому розумінні фото чи відео, слідчий заперечила, вказавши, що таких фото в телефоні підозрюваного не міститься. Натомість на запитання щодо наявності у відповідних месенджерах (соціальних мережах) у телефоні підозрюваного його листування з дитиною (в контексті характеру та стилю їхнього спілкування) слідча вказала, що у неї відсутній пароль до розблокування телефону підозрюваного, а тому відповідні листування з дитиною в телефоні підозрюваного вона не оглядала.

Крім того, до матеріалів клопотання додано Висновок судово-психіатричного експерта №886 від 21.08.2023 року, за змістом пункту 3 якого екперт зазначив, що для даної вікової категорії схильність до фантазій властива всім дітям, тому не виключенням є і Дарія, що є психологічною нормою.

Крім того, як вже було зазначено, навний в матеріалах справи протокол допиту потерпілої від 26.05.2023 року, як і протокол додаткового допиту потерпілої - імперативним вимогам статті 226 КПК України не відповідають. Фактично вказані документи поставлено в основу підозри ОСОБА_5 , і на зміст вказаних документів посилалася прокурор в контексті застосування під час вчинення злочину психологічного насильства.

Отже, на даному етапі досудового розслідування існує ряд обставин, які підлягають перевірці і доопрацюванню органом досудового розслідування, відповідні висновки, покладені в основу клопотання, є в певній мірі передчасними і потребують уточнення, а тому саме за таких обставин слідчий суддя вважає за необхідне визначити альтернативний захід у вигляді застави для збалансування інтересів кримінального провадження та вимоги щодо дотримання права особи підозрюваного на справедливий суд та справедливість, як один із загальних принципів кримінального провадження.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне в рамках даного кримінального провадження визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, вважаю за необхідне визначити заставу в межах 80 (восьмидесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі - 214 720,00 гривень, оскільки внесення застави в такому розмірі, за висновком слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В даному випадку слідчий суддя враховує і ту обставину, що на утриманні підозрюваного, з його слів (що не заперечено прокурором та слідчим) перебуває 7 дітей, частина з яких є неповнолітніми; він є особою з інвалідністю (відповідне посвідчення додано до матеріалів справи).

Окрім цього, слідчий суддя відповідно до ч.3 ст.183 КПК України вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч.5 ст.194 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави - в межах 80 (восьмидесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі - 214 720,00 гривень, з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 24 листопада 2023 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Розмір застави визначити в межах 80 (восьмидесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі - 214 720,00 гривень, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора окружної прокуратури м.Івано-Франківська ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.10.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1