У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000820 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6

на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.11.2021 за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2021 року та визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити в частині призначення покарання через суворість.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 фактичні обставини кримінального провадження, доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій у вчиненому злочині не оспорює. Вважає, що призначене судом покарання є занадто суворим.

На думку апелянта, суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення і не врахував обставини, що суттєво пом`якшують призначене покарання та те, що вчинений злочин є необережним, що він самостійно викликав поліцію та швидку допомогу, щодня відвідував потерпілу у лікарні, а після її одужання продовжує її відвідувати та допомагати по господарству, повністю оплатив лікування, що свідчить про його щире каяття у вчиненому.

Вказав, що санкції ч. 1 ст. 286 КК України передбачає альтернативний вид покарання, в тому числі, і штраф, який він готовий сплатити в максимальному розмірі.

Пояснив, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження його було засуджено вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 03 листопада 2021 року за ч. 2 ст. 289, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Зазначив, що 03.11.2023 закінчився іспитовий строк за вироком суду від 03.11.2021.

Вважає, що на час розгляду справи апеляційним судом він відбув повністю покарання за попереднім вироком. Хоча на час ухвалення оскаржуваного вироку судом правильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, проте, на думку обвинуваченого, на теперішній час жодне невідбуте покарання, що підлягало б приєднанню до нового покарання за сукупністю вироків, відсутнє.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

11 листопада 2022 року о 18:05 ОСОБА_6 керував на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 08.11.2021, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 16.12.2008 та діючого полісу №АР/3566818 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів технічно справним автомобілем марки "ЗАЗ-1102", реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1989 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , на якому рухався у темну пору доби по прямій та горизонтальній ділянці проїзної частини, за відсутності атмосферних опадів та явищ, які погіршують видимість, в межах правої смуги руху асфальтобетонного, вологого та чистого, без пошкоджень, покриття проїзної частини по вул. Одеська, що у м. Первомайську Миколаївської області, зі сторони вул. Грушевського в напрямку вул. Миколи Садовського (колишня назва вул. Коротченко), наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 "Пішохідний перехід" та дорожньою розміткою 1.1 "вузька суцільна лінія", 1.14.1 "зебра" Правил дорожнього руху України.

Перебуваючи за кермом вказаного автомобіля, рухаючись у зазначений час та в зазначених погодних і дорожніх умовах, ОСОБА_6 , діючи з необережністю, проявляючи злочинну недбалість та крайню неуважність, не стежачи належним чином за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, яка полягає у виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка вийшла на проїзну частину та рухалася справа-наліво по відношенню до напрямку руху автомобіля по пішохідному переходу "зебра", заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування, та на вказаному пішохідному переході допустив наїзд на вказаного пішохода передньою частиною керованого ним автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді двостороннього перелому обох гілок лоних кісток.

Своїми діями ОСОБА_6 грубо та умисно порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.3 - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п.п. "б" п. 2.3 - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 18.1 - Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Отже, через необережність у виді злочинної недбалості, умисно та грубо порушуючи зазначені вимоги Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, однак повинен був і міг їх передбачити. При цьому причин технічного характеру, які б перешкоджали йому дотримуватись вказаних вимог Правил дорожнього руху України, не існувало.

Допущене водієм ОСОБА_6 грубе порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 та підтримали апеляційну скаргу.

Потерпіла ОСОБА_8 просила задовольнити апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд встановив таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, є правильними. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує вирок в частині призначеного покарання, оскільки вважає його занадто суворим. Але ці доводи не є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким.

Також враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння досудовому розслідуванню та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Окрім того, суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, нове кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став та належних висновків для своєї поведінки не зробив. Також суд врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Остаточне покарання суд першої інстанції визначив за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

З цими висновками апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2021 року за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки.

За оскаржуваним вироком, нове кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 11.11.2022, тобто в період іспитового строку.

Доводи обвинуваченого, що на час розгляду справи апеляційним судом він відбув повністю покарання за попереднім вироком та на теперішній час жодне невідбуте покарання, що підлягало б приєднанню до нового покарання за сукупністю вироків, відсутнє, є безпідставними, оскільки на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, іспитовий строк тривав та не сплив.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення остаточного покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків на підставі ст. ст. 71, 72 КК України, та до покарання, призначеного за оскаржуваним вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2021 року.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк з позбавленням права керування транспортними засобами є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3