ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, із професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.4 ст.185 КК України,
01.10.2023 близько 20 год. 20 хв. поблизу буд. №3/5 по вул. Вузька у м. Полтаві, ОСОБА_4 знаходився у відчиненому користувачем ОСОБА_5 автомобілі марки «ИЖ» модель 412, д.н.з. НОМЕР_1 зеленого кольору, в якому вони сиділи та слухали музику.
Після того як ОСОБА_5 пішов у особистих справах, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним автомобілем. З цією метою, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, без дозволу власника, не маючи права користування даним транспортним засобом, пересів на водійське сидіння автомобіля марки «ИЖ» моделі 412, д.н.з. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , шляхом вільного доступу відчинив ліві передні незамкнені водійські дверцята, знаходячись на водійському сидінні, прокрутив ключ запалення, який на той момент був у замку запалювання, запустив двигун автомобіля та почав рух на вказаному автомобілі з місця події по вул. Вузька у м. Полтаві, тим самим незаконно заволодів автомобілем марки «ИЖ» моделі 412, д.н.з. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 .
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України.
01.10.2023 приблизно о 20 год. 37 хв. ОСОБА_4 не впоравшись з керуванням автомобілем марки «ИЖ», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав за межі проїзної частини на територію приватного домоволодіння, що по вул. Героїв Крут, 44 у м. Полтаві, де скоїв дорожньо-транспортну пригоду, та з корисливих спонукань, розуміючи, що на території України введено воєнний стан, діючи таємно, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку належного потерпілій ОСОБА_7 мобільного телефону марки «Samsung» моделі A10S IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , вартістю 1700 грн, який знаходився у тримачі для мобільного телефону в салоні вказаного автомобіля.
В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 1700 грн.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 винним себе визнав повністю та показав, що разом із ОСОБА_5 вони слухали музику в салоні автомобіля «ИЖ». Після того як ОСОБА_5 пішов, він пересів на водійське сидіння, завів двигун, ключами, що знаходились у замку запалювання та поїхав на автомобілі з вул. Вузька. В подальшому на цьому ж автомобілі він на вул. Героїв Крут врізався у паркан приватного домоволодіння, злякався та втік з місця події, забравши з собою мобільний телефон, що був у тримачі. Заподіяна ним шкода потерпілим відшкодована, викрадене повернуто, у вчиненому щиро розкаюється.
Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі, час, місце, спосіб заволодіння автомобілем та спосіб викрадення майна, його вартість не заперечував.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, звернувшись із відповідними клопотаннями про проведення судового розгляду за їх відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, що йому інкриміновані. Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом та ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене в умовах воєнного стану.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до кримінальних проступків, всі обставини у справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працевлаштований, займається підробітками, неодружений, має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, під спостереженням лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався.
Згідно із складеною у відношенні обвинуваченого досудовою доповіддю, останньому визначено високий ризик вчинення повторного злочину та середній ризик небезпеки для суспільства.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття. Як обставину, яка обтяжує покарання судом враховано вчинення злочину повторно.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкцій ч.1 ст.289, ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Тільки таке покарання, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, засадам гуманності і справедливості.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженої особи без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та обставини їх вчинення, відсутність тяжких наслідків і ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність у нього негативних характеристик, беручи до уваги позицію прокурора, який вважав можливим призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст.124 КПК України.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Цивільний позов у справі не пред`являвся, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, захід забезпечення у виді арешту майна підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.373, 374 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.289 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом дворічного строку випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 3824 грн.
Скасувати арешти на майно, накладені за ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави від 04.10.2023, 05.10.2023 в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 .
Речові докази у справі:
три відрізки ліпкої стрічки, змиви та контролі до них, пластикову пляшку знищити;
пару капців повернути володільцю;
мобільний телефон «Ergo», який переданий на зберігання ОСОБА_4 , залишити останньому;
транспортний засіб «ИЖ», моделі 412, д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 ,залишити останньому;
мобільний телефон «Samsung», який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити останній.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Полтави.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1