Справа №359/4820/23 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4896/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 15.01.2023, приблизно о 10 годині 28 хвилин ОСОБА_10 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3. ст. 187 КК України, перебуваючи у магазині «Chalet», який розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Гора, вул. Центральна, 39, побачила на касовій зоні павербанк марки «Baseus» на 10000 mAh 20W чорного кольору, який належить ОСОБА_11 , та у неї виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного павербанку. Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи таємно, повторно та з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи, що її дії носять незаконний та протиправний характер, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, скористалась тим, що касир відійшов від касової зони, де знаходився павербанк марки «Baseus» на 10000 mAh 20W чорного кольору, таємно викрала вищевказаний павербанк. Після цього, ОСОБА_10 покинула територію магазину з викраденим майном та розпорядилась ним на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_10 відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 679/23 від 09.02.2023 року спричинила матеріальну шкоду у розмірі 1599 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Мотивуючи такі вимоги зазначає, що в даному кримінальному провадженні наявні підстави для призначення покарання на підставі ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_7 повністю визнала свою вину, добровільно відшкодувала завдану шкоду, тяжкі наслідки вчинення кримінального правопорушення відсутні.

При цьому, захисник звертає увагу що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_7 вчинила злочин з використанням умов воєнного стану, натомість, на думку апелянта, ОСОБА_7 вчинила злочин не з використанням умов воєнного стану, а з причин такого, зокрема через постійні відключення електропостачання.

Також, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, на спеціальних обліках не перебуває, має малолітню дитину.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки в даному випадку є ряд пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що вона повністю визнає свою вину та щиро кається у скоєному, добровільно відшкодувала завдані збитки.

Також, вказує, що поза увагою суду залишилося наявність у неї малолітнього сина, який потребує її опіки.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК Українипідтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Доводи поданих апеляційних скарг про те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та його особі, через суворість, колегія суддів вважає непереконливими, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності, суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст. ст.50, 65 КК України, а саме врахував що вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення є злочином проти власності і у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Згідно наданої прокурором довідки про судимість та долученої копії вироку, обвинувачена раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, зокрема передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України. 07.09.2022 ОСОБА_7 звільнилася із Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34» по відбуттю строку покарання. Відповідно до медичних довідок на обліку у психіатра та лікаря нарколога обвинувачена не перебуває. Згідно характеристики дільничного характеризується посередньо.

Щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку суд визнав обставинами, які пом`якшують її покарання. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч.4 ст.185 КК України, з його реальним відбуванням.

На переконання колегії суддів, призначене судом покарання, з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд, при призначенні покарання не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченої, зокрема визнання вини та щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, що, на думку апелянтів свідчить про необхідність, при призначенні покарання, застосування положень ст. 69 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані та оцінені судом.

З наявних в матеріалах кримінального провадження даних, які характеризують особу обвинуваченої, доводів апеляційних скарг, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання.

На переконання колегії суддів, встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченої, проте не знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим судом належно проаналізовано всі обставини, на які вказують в апеляційних скаргах обвинувачена та її захисник, разом з іншими обставинами кримінального провадження в сукупності, та призначено покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження скоєння ОСОБА_7 нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданих апеляційних скарг і не знаходить підстав для зміни вироку, а тому апеляційні скарги залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: