Справа № 164/1324/23 Провадження №11-кп/802/154/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331 від 07 червня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25 жовтня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Старосілля Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого згідно зі ст.89 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, призначено покарання 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : 1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.06.2023 року - скасовано.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 05.06.2023 року близько 21 години перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, розуміючи що його ніхто не бачить, таємно викрав грошові кошти ОСОБА_8 у сумі 4105 гривень та 300 доларів США, що станом на 05.06.2023 року згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 10970 гривень 58 копійок, які випали з кишені потерпілої, коли вона спала, чим спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 15075 гривень 58 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, таємно викравши чуже майно, в умовах воєнного стану (а.с.47-48).

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на те, що згідно з оскаржуваним вироком, визнавши ОСОБА_7 винуватим за ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Одночасно суд звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, що прямо заборонено законом, оскільки строк призначеного покарання у виді позбавлення волі перевищує 5 років. Таким чином, судом помилково застосовано ст.75 КК України при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 .

Це свідчить про істотне порушення судом вимог ст.ст.370, 374 КПК України та, як наслідок, ухвалення незаконного вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання. За таких обставин, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а також допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, застосувавши до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням при основному покаранні у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, що є підставою для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного покарання.

Просить вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25.10.2023 року відносно ОСОБА_7 змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробацїї, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. У решті вирок залишити без зміни (а.с.51-52).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити; обвинуваченого, який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував; потерпілу, яка не заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, в умовах воєнного стану та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю в обсязі висунотого йому обвинувачення, у вчиненому щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_8 суду першої інстанції дала показання, вказала що на даний час жодних претензій до ОСОБА_7 не має та просила його суворо не карати.

Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а також допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, застосувавши до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням при основному покаранні у виді позбавлення волі понад 5 років, що є підставою для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного покарання, то вони є підставними та обгрунтованими з огляду на наступне.

При призначенні ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставини його вчинення, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, а також відсутність у потерпілої до нього претензій. Також враховано обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції проігнорував вимоги КК України та роз`яснення, які містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та звільнив з випробуванням засуджену особу від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували пiд впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дiйде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" судам необхідно мати на увазі, що ч.1 ст.75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі. Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Разом з тим, суд, взявши до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставини його вчинення, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, а також відсутність у потерпілої до нього претензій, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, що відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.

Проте, на підставі вищенаведеного, застосування положень ст.75 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць є неможливим.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність згідно з п.4 ч.1 ст.409, ст.413 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 413 КПК України, Волинський апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25 жовтня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Зменшити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді