№ 1-о/756/4/23
У Х В А Л А

іменем України

15 листопада 2023 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі колегії: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження за заявою ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за заявою ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року за нововиявленими обставинами.

Вказаним вироком ОСОБА_7 було засуджено за п.п. « ж», «з», «і» ст. 93; ч. ч. 2, 3 ст. 142; ст. 17, ч. 3 ст. 142; ст. 19, ч. 3 ст. 142; ст. 19, ст. 69 КК України в редакції Закону 1960 року; ч. 1 ст. 263; ч. 2 ст. 307; ч. 2 ст. 185; ст. 198 КК України в редакції Закону від 2001 року; ст. 42 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

Серед зазначеного, ОСОБА_7 також було засудженого за вчинення 23 вересня 1997 року умисного вбивства групою осіб - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, сторона захисту, як на підставу наявності нововиявленої обставини, зазначає, що ОСОБА_8 живий та проживає в Криму, про що надає відеозапис від 12.03.2017 та фотокартки, на яких, нібито відображений ОСОБА_8 .

13 листопада 2023 року до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_9 , в порядку ст. 332 КПК України, про призначення портретної експертизи експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістиного центру МВС України.

Так, на виконання ухвали від 01.11.2023 про надання тимчасового доступу до документів, адвокат ОСОБА_9 отримав у Центральному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області оригінал заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, з метою ідентифікації особи, яка знаходиться на відеозаписі від 12.03.2017 та фотокартках з особою, яка зображена на заяві про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвокат ОСОБА_9 просить суд поставити на вирішення експертам наступне питання: «Чи одна і та сама особа зафіксована у наданому відеозаписі від 12.03.2017, заяві про видачу паспорту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 13.01.1984 та фотокартках, які надано в якості порівняльного матеріалу (на яких зафіксований ОСОБА_8 )?».

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали подане клопотання про призначення портретної експертизи.

Водночас, прокурор заперечував щодо задоволення клопотання про призначення експертизи посилаючись на сумнівність джерела походження відеозапису та фотокарток. Окрім того, прокурор стверджував, що прийняття вказаних доказів може свідчити про співпрацю з окупаційною владою АР Крим.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання про призначення портретної експертизи підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Щодо посилань прокурора на сумнівність джерела походження відеозапису та фотокарток, суд звертає увагу на наступне.

Так, у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів «окупаційної влади» далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Крім того, суд зважає на приписи п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» де вказано, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема, збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

З урахуванням вказаного, суд вважає голослівними посилання прокурора на сумнівність джерела походження доказів, оскільки вони були отримані стороною захисту у передбачений законодавством України спосіб, та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є допустимими доказами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Приписи ч. 6 вищевказаної статті передбачають, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що вирішення питання, запропонованого захисником, має суттєве значення для вирішення справи, потребує спеціальних знань, суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню.

З метою дотримання експертами вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, задовольняючи клопотання про проведення портретної експертизи суд вважає за необхідне надати експерту наступні дані:

1)оптичний диск з відеозаписом від 12.03.2017 під назвою «Ярина_20170311»;

2)три фотокартки;

3)заяву про видачу паспорту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 13.01.1984.

Разом з цим, зважаючи на позицію прокурора, який заперечував проти призначення експертизи, суд, задля усунення будь-яких сумнівів в неупередженості ухваленого рішення, вважає за необхідне призначити проведення експертизи експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242, 332, 333, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_9 про призначення портретної експертизи, - задовольнити.

Призначити у справі портретну експертизу, на вирішення експертам поставити питання: чи одна і та сама особа відображена на відеозаписі від 12.03.2017 під назвою «Ярина_20170311», наданих стороною захисту трьох фотокартках та в заяві про видачу паспорту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 13.01.1984?

Проведення експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Надати в розпорядження експертів для проведення дослідження: оптичний диск з відеозаписом від 12.03.2017 під назвою «Ярина_20170311», три фотокартки та заяву про видачу паспорту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 13.01.1984.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3