Дата документу 30.11.2023
Справа № 334/3630/23
Провадження № 1-кп/334/523/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , законного представника потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника потерпілої ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002119 від 01 грудня 2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України. Судовий розгляд триває. Досліджуються докази. Потерпіла не допитана.

Прокурор у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу для заявлення даного клопотання, а саме: останній скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та законних представників потерпілої, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити новий аналогічний злочин. Тому, з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку утримання під вартою.

Законні представники потерпілої підтримали клопотання прокурора та додатково пояснили, що діти побоюються ОСОБА_7 та не бажають проживати разом з ним та матір`ю.

Захисник потерпілої просив суд задовольнити клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки останнім не наведені ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Крім того, захисник доводив, що у ОСОБА_7 є квартира його батька, де він зареєстрований, тому у разі зміни запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, ОСОБА_7 буде обмежений у спілкуванні з свідками та потерпілою.

В свою чергу, захисник обвинуваченого просив суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, про що подав відповідне клопотання.

Прокурор, законні представники потерпілої та захисник потерпілої заперечували про зміни запобіжного заходу оскільки дружина обвинуваченого є матір`ю потерпілої, тому є вірогідність впливу на законних представників та саму потерпілу.

Заслухавши думку учасників розгляду кримінального провадження, суд прийшов до переконання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 виходячи з наступного:

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно вимог ст..176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час обрання та продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1. 3. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, підтверджується тим, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння у разі визнання його винним, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, про підтвердження існування зазначеного ризику свідчить ряд інших факторів, а саме: характером особи її моральністю. Так. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбачено ч. З ст. 152 КК України, що свідчить про відсутність у нього моральних цінностей і переконань, оскільки статеві злочини характеризуються аморальністю та цинічністю, які принижують честь і гідність потерпілої особи та можуть завдати значної шкоди здоров`ю. Про аморальність обвинуваченого також свідчить те, що потерпілою є дитина, яка з урахуванням рівня психічного розвитку та вікових відмінностей, не могла повною мірою чинити опір. Крім того, у обвинуваченого є малолітня дитина яка проживає з матір`ю, аліменти стягуються у примусовому порядку (Дніпровський ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), що також негативно характеризує обвинуваченого як людину і батька.

Крім того, в Україні триває воєнний стан, який був запроваджений в зв`язку із збройною агресією з боку Росії проти України, частина територій України перебуває під тимчасовою окупацією, що полегшує переховування особам, підозрюваних/обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілу, свідків, підтверджується тим, що ОСОБА_7 розуміючу невідворотність покарання, може схиляти потерпілу та свідків до зміни своїх показів у суді. При цьому обвинувачений достеменно знає про місця проживання потерпілої та свідків, а мати потерпілої є дружиною обвинуваченого, що може полегшити вплив обвинуваченого на потерпілу. Крім цього, про наявність зазначеного ризику, свідчить те, що від матері потерпілої надійшла заява, що вона забороняє правоохоронним органам проводити перевірку за заявою доньки про зґвалтування.

Про наявність зазначеного ризику свідчить позиція потерпілої та її законних представників, які наполягають на запобіжному заході у виді тримання під вартою.

Таким чином, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 суд приходить до висновку, що при наявності усіх зібраних по справі доказів та міри покарання, яка йому може загрожувати, обвинувачений може переховуватися від суду, а звідси існує ризик ухилення від правосуддя.

Отже, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, особу та репутацію ОСОБА_7 , а також те, що обвинувачений може впливати на потерпілу, свідків, шляхом схиляння їх до зміни своїх показів у суді, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити. До того ж, суд взяв до уваги позицію потерпілої та її законних представників, які наполягають на запобіжному заході у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів потерпілої особи. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тому суд не приймав до уваги доводи та пояснення захисника та підозрюваного.

Враховуючи вимоги ст..331 КПК України та доведеність існування обставин, які свідчать про те, що маються ризики, які виправдовують необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також виходячи із його особи та самих обставин кримінального правопорушення у яких він обвинувачується, з можливості останнього з метою уникнення від покарання переховуватися від суду, а також з урахуванням обставин, що менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам, суд вважає, що клопотання щодо продовження строку утримання під вартою заявлене прокурором підлягає задоволенню, тобто строк утримання під вартою необхідно продовжити до 60 днів.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Щодо заявленого захисником ОСОБА_9 клопотання про зміну запобіжного заходу суд поставився критично, оскільки належними доказами викладені обставини не підтверджено.

Керуючись ст.ст. 183, 314, 315, 331, 371, 372 КПК України, суд

Ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, до 29 січня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку через Ленінський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1