У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу тримання під вартою

21 грудня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчої відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001888 від 01.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.2 ст.146 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рава-Руська, громадянина України, українця, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

в с т а н о в и в :

слідча відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , як сторона кримінального провадження, звернулася з клопотанням, погодженим з прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави. Клопотання мотивує тим, що останній підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України у кримінальному провадженні№0001888 від 01.07.2023, а саме у тому,що 19.12.2023 приблизно о 12 год. 20 хв. ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на незаконне позбавлення волі людини, прибули до квартири АДРЕСА_2 , де перебував ОСОБА_9 , та використовуючи свою чисельну перевагу над останнім, застосовуючи до нього психологічний тиск та фізичний вплив, що проявився у нанесенні ударів по обличчю ОСОБА_9 , після чого повалили останнього на землю та примусили підкоритися їх волі.

У подальшому, 19.12.2023 приблизно о 12:40, продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 застосовуючи фізичну силу вивели ОСОБА_9 з приміщення вказаної квартири та примусили сісти в салон автомобіля марки «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 , для подальшого перевезення та примусового поміщення ОСОБА_9 до реабілітаційного центру всупереч його волі, таким чином позбавивши останнього можливості вільно і на свій розсуд керувати своїми діями та пересуватися за власним бажанням, права залишення місця, в якому він бажав перебувати, тим самим позбавивши його волі.

У подальшому, 19.12.2023 приблизно о 12:44 ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 затримано працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному позбавленні волі або викрадення людини, здійснюване протягом тривалого часу, визнане законодавцем обставиною, що обтяжує кримінальну відповідальність за цей злочин, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Про підозру у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_5 повідомлено 20.12.2023. З врахуванням обставин кримінального правопорушення, у слідства є достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі можеможе переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; продовжувати вчиняти інші злочини. А тому вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та дозволить виконати завдання і досягти мети кримінального провадження, для забезпечення виконання з ним процесуальних рішень.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав. Пояснив, що на його думку необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою та підтверджується матеріалами клопотання. Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, судимість на час розгляду клопотання не знята, відповідно просив не визначати заставу.

Підозрюваний вину у вчиненному визнав, просив у клопотанні відмовити та застосувати до нього бульш м`який запобіжний захід.

Захисник підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні слідчих органів перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування №0001888 від 01.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.2 ст.146 КК України.

Про підозру у вчиненні даного злочину ОСОБА_5 повідомлено 20.12.2023.

У відповідності до положень ч.1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри висунутої підозрюваному, яку слідство обґрунтовує:протоколом огляду місця події від 19.12.2023, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.12.2023, постановою про визнання речовим доказом від 19.12.2023, висновком судово-медичної експертизи №10/47 від 19.12.2023, протоколом ідентифікації грошових коштів від 19.12.2023 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно положень ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 слідчий суддя погоджується із доводами слідчого та прокурора про те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які обгрунтовуються слідчим у заявленому клопотанні. Підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потепілого у цьому кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інші кримінальні правопорушення

Так кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Крім того, як зазначає ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність ( «СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).

Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.

Зокрема, обґрунтованими є доводи слідчого про те, що наявні докази вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступіньймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню чи судовому розгляду, а саме, що підозрюваний не з`явиться до слідчого чи суду; вчинить дії, які будуть перешкоджати правосуддю; або ж створять загрозу суспільству; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tironv. Romania,§ 37; Smirnovav. Russia ,§ 59; Piruzyanv. Armenia, § 94).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96 від 26.07.2001, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування/суду існує та обумовлений можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , передбачає виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк п?ять років), а також існування умов для життя підозрюваного ОСОБА_5 , в умовах розшуку, можливості його переховування. Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, судимість на час розгляду клопотання не знята.

При встановленні ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному проваджені слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК,тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків чи потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків чи потерпілого та дослідження їх судом.

Вказаний ризик обгрунтовується зокрема, тим, що злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 носить насильницький характер.

Щодо ризику того, що ОСОБА_5 може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, слід зазначити, що у кримінальному провадженні заплановано проведення ряду слідчих та процесуальних дій.

Ризик можливості продовжувати вчиняти інші злочини існує з огляду на те, що на даний час ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків та офіційно не працевлаштований та не має офіційних джерел доходів, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насиильства або погрозою його застосування.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Відтак, ретельно оцінивши в сукупності всі обставини справи та дані, що характеризують спосіб життяОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним застосувати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з 16:33 год. 19.12.2023, тобто з дати затримання в порядку ст. 208 КПК України, в межах строку досудового розслідування.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1