КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 18 січня 2024 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено частково клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку ФОП ОСОБА_5 , а саме: НОМЕР_1 , який відкрито в АТ «ПУМБ», за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, виплати заробітної плати.

Зобов`язано службових осіб АТ «ПУМБ» надати слідчим слідчої групи або уповноваженій особі за дорученням слідчого довідку про залишок коштів на момент накладення арешту на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без участі власника майна чи його представника, завірену належним чином копію оскаржуваного судового рішення отримано 03 листопада 2023 року; апеляційну скаргу направлено електронною поштою 07 листопада 2023 року.

Вважає, що вказана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою з огляду на наступне.

Грошові кошти на банківському рахунку не є речовими доказами в розумінні кримінального процесуального закону, а ОСОБА_5 є їх добросовісним набувачем. Крім цього, стверджує, що грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку без найменування номіналів купюр, серійних номерів та інших родових та індивідуальних ознак, властивих для готівкових коштів, не можуть бути використані як речові докази у кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть зберегти сліди злочинів.

На переконання представника, у матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували обґрунтовану підозру у вчиненні злочину саме ОСОБА_5 та його змову з ДП «НОВАТОР».

Вважає, що відповідно до ст. 96-1 КК України не доведено можливість та підстави застосування спеціальної конфіскації до грошових коштів, розміщених на банківських рахунках ФОП ОСОБА_5 , адже він не є підозрюваним чи обвинуваченим, а такі кошти не є неправомірною вигодою та не можуть бути використані для відшкодування завданої шкоди за цивільним позовом.

Стверджує, що зупинення видаткових операцій на будь-яку суму коштів, яка знаходитиметься на банківському рахунку, унеможливлює нормальний процес здійснення господарської діяльності.

Зазначає, що арешт грошових коштів на банківських рахунках ФОП ОСОБА_5 матиме негативні наслідки для нього самого, для Державного бюджету України, найманих працівників та контрагентів, адже він позбавлений можливості здійснювати усі видаткові операції для ведення господарської діяльності та отримання прибутку.

На переконання представника, ФОП ОСОБА_5 не має відношення до кримінального провадження № 0000079 від 10 листопада 2022 року, а всі грошові кошти - отримані в результаті здійснення законної підприємницької діяльності та з підтвердженням джерел її походження.

Крім того, зауважує, що під час досудового розслідування жодній службовій особі ФОП ОСОБА_5 не повідомлено про підозру у вчиненні злочину. Разом з тим ОСОБА_5 не є особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями чи бездіяльністю підозрюваного, обвинуваченого, засудженого.

Стверджує, що грошові кошти на банківських рахунках не є речами, що визначені родовими ознаками, і не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містять і не можуть містити жодних слідів або інших відомостей кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвалу слідчого судді може бути оскаржено протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки, 28 вересня 2023 року клопотання прокурора розглянуто без виклику власника майна, копію ухвали направлено поштою і отримано 03 листопада 2023 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Другим відділом детективів захисту економіки у сфері надання фінансових послуг БЕБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2022 року під № 0000079 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Як зазначено у клопотанні прокурора, досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ДП «НОВАТОР», а саме директор ОСОБА_8 , діючи усупереч інтересів служби, умисно та протиправно, розуміючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків, діючи за попередньою змовою групою осіб, до складу якої, в тому числі увійшли інші службові особи ДП «НОВАТОР», ряд фізичних осіб-підприємців, а також інші особи, створили протиправний механізм розтрати грошових коштів зазначеного державного підприємства, який полягав у закупівлі товарів військового призначення із залученням реквізитів підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, з метою виведення коштів державного підприємства в «тіньовий» сектор економіки та їх подальшого привласнення.

Зокрема, ДП «НОВАТОР» в особі ОСОБА_8 укладено із ФОП ОСОБА_5 договір № 048/592 від 01 серпня 2022 року на поставку модуля підсилення потужності комплект (виконання 2) на суму 3 900 000 гривень

Крім цього, ДП «НОВАТОР» в особі директора ОСОБА_8 укладено із ФОП ОСОБА_5 новий договір № 050/825 від 15 серпня 2023 року на поставку модуля підсилення потужності на загальну суму 3 900 000 гривень. В подальшому номер договору перепідписано на № 033/882 від 29 серпня 2023 і в ньому вказано нові реквізити банківських рахунків ФОП ОСОБА_5 .

Як зазначено у клопотанні, документально 31 серпня 2023 року вказаний модуль поставлений на адресу ДП «НОВАТОР», після чого на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_5 перераховано кошти для подальшого їх виведення та обготівкування для службових осіб державного підприємства. Водночас, досвіду торгівлі товарами військового призначення, в тому числі в авіаційній галузі, у ФОП ОСОБА_5 немає, а походження товару, який ніби поставлений на ДП «НОВАТОР», не відоме.

Також встановлено, що у липні 2023 року ФОП ОСОБА_5 в АТ «ПУМБ» відкрив рахунок № НОМЕР_1 для обготівкування коштів, отриманих від ДП «НОВАТОР».

27 вересня 2023 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку ФОП ОСОБА_5 , відкритому в АТ «ПУМБ», № НОМЕР_1 , з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, спеціальної конфіскації.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї ж статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Пунктом 1 частини 1 статті 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000079 про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку ФОП ОСОБА_5 , відкритому в АТ «ПУМБ»,№ НОМЕР_1 , слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора та дослідивши матеріали, додані до нього, всупереч доводам, викладених в апеляційній скарзі, прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно, зокрема з метою забезпечення спеціальної конфіскації, оскільки існує ймовірність того, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів, клопотання прокурора про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Доводи представника щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації, оскільки майно не відповідає критеріям, передбачених ст. 96-1 КК України, не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що арешт майна унеможливлює нормальний процес здійснення господарської діяльності, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, зважаючи на те, що хоча застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте воно можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Посилання представника на те, що ФОП ОСОБА_5 не має відношення до кримінального провадження не знайшли свого беззаперечного підтвердження та спростовуються наявними матеріалами.

Інші доводи, на які посилається апелянт, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вказане, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Окрім того, відповідно до ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Єдиний унікальний № 761/35199/23 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Провадження № 11-сс/824/709/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК