Провадження №11-кп/801/1144/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі

відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

в с т а н о в и в :

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Суд мотивував своє рішення відсутністю правових підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, оскільки вирок Київського міського суду від 30.07.1999 щодо ОСОБА_8 був звернутий до виконання 30.06.2000.

Засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2023, застосувати положення ч. 5 ст. 80 КК України та звільнити його від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком Київського міського суду від 30.07.1999 зі змінами, внесеними ухвалою Верховного Суду України від 15.06.2000 та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2016. Апелянт вказує на відсутність законних підстав для подальшого тримання його під вартою, адже з моменту набрання вироком щодо нього законної сили пройшло п`ятнадцять років, тобто закінчився строк давності його виконання.

Заслухавши доповідача, виступ засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого є обґрунтованими.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Київського міського суду від 30.07.1999 ОСОБА_8 засуджений за вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 142, п. «а» ст. 93 КК України (1960 року) з урахуванням ст. 42, 43 КК України до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.06.2000 зазначений вирок був змінений та ОСОБА_8 призначене покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2016 зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у строк покарання.

Згідно із розпорядженням суду вказаний вирок набрав законної сили 15.06.2000 та був своєчасно звернутий до виконання.

Доводи засудженого ОСОБА_8 про наявність правових підстав для застосування до нього положень ст. 80 КК України апеляційний суд вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років затяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

У даному випадку, апеляційним судом встановлено, що вирок Київського міського суду від 30.07.1999 виконується, оскільки саме на його виконання ОСОБА_8 відбуває покарання.

Оскільки стаття 80 КК України застосовується, якщо обвинувальний вирок не виконується, а судом з`ясовано, що вирок від 30.07.1999 щодо ОСОБА_8 набув законної сили 15.06.2000 та почав виконуватись, а тому суд не вбачає підстав для застосування строку давності.

Суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали судового провадження, проаналізував нормативно-правову базу України, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо застосування строків давності виконання обвинувального вироку.

Підстав для застосування положень ст. 80 КК України до засудженого ОСОБА_8 та відповідно задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає, адже наведені ним доводи є лише неправильним трактуванням засудженим закону, заміною понять, адже закінчення строків давності виконання вироку не тотожне фактичному відбуттю засудженим певного строку покарання, а є строком після закінчення якого неможливо звернути вирок до виконання.

При цьому суд першої інстанції слушно звернув увагу засудженого на нещодавно запроваджений в Україні механізм заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років.

На підставі викладеного, апеляційний суд не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду та вважає оскаржене судове рішення належним чином обґрунтованим, вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга засудженого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2022, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4