Провадження №1-кп/523/186/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у присутності обвинувачених, розглянувши у судовому засіданні у залі суду об`єднані обвинувальні акти кримінальних проваджень за №0003330 від 14.07.2018р., №000553 від 26.07.2018р., 0001656 від 15.09.2016р., №0003102 від 8.12.2020р. за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.296 ч.4, 309 ч.1, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.286 ч.2, 296 ч.4 КК України та клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу,-

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.296 ч.4, 309 ч.1, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_8 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.286 ч.2, 296 ч.4 КК України.

У ході судового засідання прокурор ОСОБА_3 надав письмове доповнення до клопотання від 15.11.2023 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.263 ч.1, 296 ч.4 КК України, які відносяться до категорії тяжких, обвинувачений перебуває на території України без законних підстав, є раніше судимим, не має місця реєстрації, легальних джерел доходів, був затриманий міграційною службою та поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС України», тяжкість інкримінованих злочинів свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчинених діянь особою, що дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності його поведінку та дає підстави вважати, що обвинувачений, будучи обізнаним про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчинені злочинів, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, крім того, відповідно матеріалів ДСР УСР в Одеській області ОСОБА_9 відноситься до кримінальних авторитетів, є лідером власного угрупування, яке складається на етнічній основі, у зв`язку з чим є наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, також не виключається ризик впливу на недопитаних у судовому засіданні трьох свідків, покази яких є суттєвими для сторони обвинувачення, тому на думку прокурора єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти ризикам та гарантувати належну поведінку ОСОБА_7 є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас з доповненнями прокурором були надані додатки, а саме відомості з ДСР УСР в Одеській області відповідно яких ОСОБА_9 є в санкційних списках РНБО за номером №665, також приєднано інформацію, що на ім`я ОСОБА_10 заброньовані квитки на 9.02.2024р. на авіа рейс Кишинів-Баку з пересадкою в м. Стамбул.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу ОСОБА_7 , вислухавши думку учасників процесу:

- захисника ОСОБА_6 , який не погоджуючись з клопотанням прокурора, зазначив що стороною обвинувачення ризики не доведені, є сміхотворними, підзахисний ніяким чином не переховувався, з`являвся у судові засідання, з 2021 року відомості щодо будь-яких порушень ОСОБА_11 відсутні, крім того у підзахисного не має документів, які б дозволяли перетнути державний кордон, у нього тільки є свідоцтво про народження, водночас зауважуючи, що р. Азербайджан не підтверджує належність підзахисного до громадянства Азербайджану, за викладених підстав унеможливлює його видворення з території України, він є особою без громадянства;

- захисника ОСОБА_5 , який в захист інтересів ОСОБА_7 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначаючи, що клопотання є безпідставним та упередженим, акцентуючи увагу, що посилання прокурора, що особа є раніше судимою не відповідає дійсності, оскільки підзахисний є не судимою особою, не з`являвся у судові засідання за поважних причин, так як знаходився у в ПТПІ, що документально підтверджено, тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказуючи, що надані прокурором документи є не допустимими доказами, залишається не зрозумілим за яких підстав Департамент стратегічних розслідувань просліджує відомості відносно ОСОБА_7 , ніякої замови на купівлю квитків не має, це є недостовірною інформацією, прокурор вводить суд в оману, оскільки 7.02.2024р. о 12:09 годині підзахисний знаходився в приміщенні суду, будь-яких доказів порушення покладених на нього обов`язків суду також не надано, ОСОБА_9 , звільнившись з табору, одразу з`явився до суду, надав заяву з підтверджуючими документами, нікуди не переховувався, що свідчить про його належну процесуальну поведінку, при цьому справа розглядається п`ять років, на кого можливо впливати, неясно, тобто посилання прокурора не знаходять свого підтвердження, є лише припущеннями, також відсутні докази ризиків, крім того прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що на думку захисту буде достатнім для забезпечення його належної поведінки підзахисного;

- обвинуваченого ОСОБА_7 , який приєднався до думки захисників, вказуючи, що все, що заявив прокурор є неправдою, ніякі квитки він не замовляв, не переховувався, коли був оголошений воєнний стан мав можливість поїхати з України, але залишився, так як вважає це своєї другою батьківшиною; обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку захисників, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Так, відповідно до положень ст.331 ч.1,2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Надані стороною обвинувачення в якості підтвердження доказів ризиків додатки не залишилися поза увагою суду, однак суд визнає їх неналежними доказами, оскільки вони носять суто інформативний характер, не завірені належним чином, що не відповідає приписам Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, яка затверджена наказом ДСА України за №814 від 20.08.2019 року.

Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про належне виконання обвинуваченим ОСОБА_12 покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає, що доводи захисників знайшли своє підтвердження у ході розгляду клопотання, дійсно обвинувачений весь час з`являвся у судові засідання за винятком періоду часу, коли знаходився в «Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС України», даний факт також не заперечувався прокурором, з урахуванням наявності реальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на даний момент значно зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, приймаючи до уваги обставини інкримінованих ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованих їй злочинів, санкція статті яких передбачає позбавлення волі строком від 3 до 7 років, однак, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, має постійне місце мешкання, де проживає разом з батьками та свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, враховуючи поведінку обвинуваченого під час розгляду клопотання, а також ту обставину, що на теперішній час докази вини щодо обвинуваченого ще знаходяться на стадії дослідження, зважаючи на те, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню, доцільність тримання під вартою за підстав вказаних прокурором є не виправданою, у зв`язку з чим на переконання суду за можливе застосувати відносно ОСОБА_7 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання цілодобово, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.132, 177-178, 181, 194, 196, 331, 369-372, 392 КПК України, суд,-

Постановив:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто 8.04.2024р.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) Зобов`язати ОСОБА_7 не залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово за винятком відвідування при потребі закладів охорони здоров`я (про що повідомляти суд) та при оголошенні повітряної тривоги безперешкодно користуватися бомбосховищем.

2) не відлучатися за межі м. Одеси та Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від можливого спілкування зі свідками в рамках об`єднаного кримінального провадження;

5) прибувати по першому виклику до Суворовського районного суду м. Одеси в призначений час;

6) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, а також положення ч.6 ст.195 КПК України відповідно яких, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме до відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, розташованому за адресою: Одеська область, смт. Доброслав, вул. Грубніка, буд.33.

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Разом з цим організацію та контроль виконання ухвали суду покласти на прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Одеської області ОСОБА_3 процесуального керівника об`єднаних кримінальних проваджень за №0003330 від 14.07.2018р., №000553 від 26.07.2018р., 0001656 від 15.09.2016р., №0003102 від 8.12.2020р.

Строк дії ухвали суду про застосування домашнього арешту складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 8.04.2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддя : ОСОБА_1