Номер провадження: 11-сс/813/42/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000244 від 15.02.2023 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бориня Львівської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрвованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2023задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000244 від 15.02.2023 року відносно ОСОБА_9 .

Застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 19.01.2024 року, в межах строку досудового розслідування.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовують тим, що дії підозрюваного не можливо інкримінувати за ст. 255 КК України, яка в свою чергу може слугувати визначенню складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, оскільки надані стороною обвинувачення докази не утворюють склад вказаних злочинів. Зазначає, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не доведені. Вказує, що підозрюваний раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, судимості відсутні, має стійкі соціальні зв`язки, готовий співпрацювати зі слідством та доказувати помилкову правову кваліфікацію його дій.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці у межах строку досудового розслідування з покладенням відповідних обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказує, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації в м. Одесі, незадовільний стан здоров`я, за станом здоров`я потребує лікування.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та змінити підозрюваному запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисників підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v.Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Всупереч доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме: аявою ОСОБА_11 від 04.10.2023, згідно якої 29.09.2023 вона знаходилась за місцем свого мешкання в Іспанії, їй зателефонувала невідома особа, яка представилась співробітником біржової установи та під виглядом придбання пакету акцій та реєстрації на платформі «DESTEK», нібито для проведення торгівлі акціями, шляхом обману, впевнила потерпілу перерахувати грошові кошти в сумі 100 доларів США; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 10.10.2023, яка вказала, що 29.09.2023 вона знаходилась за місцем свого мешкання в Україні, їй зателефонувала невідома особа, яка представилась співробітником біржової установи та під виглядом придбання пакету акцій та реєстрації на платформі «DESTEK», нібито для проведення торгівлі акціями, шляхом обману, впевнила останню перерахувати грошові кошти в сумі 300 доларів США; протоколами допитів свідка ОСОБА_13 , особа з якою встановлено конфіденційне співробітництво, згідно яких остання пояснює роботу так званого «Колл-центру», його структуру, робочій графік, місце знаходження, ролі всіх учасників, методи конспірації та безпосередній спосіб вчинення шахрайства; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , особа з якою встановлено конфіденційне співробітництво, згідно якого остання пояснює роботу так званого «Колл-центру», його структуру, робочій графік, місце знаходження, ролі всіх учасників, методи конспірації та безпосередньо яким способом вчиняються шахрайства; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , особа з якою встановлено конфіденційне співробітництво, згідно якого остання пояснює роботу так званого «Колл-центру», його структуру, робочій графік, місце знаходження, ролі всіх учасників, методи конспірації та безпосередньо яким способом вчиняються шахрайства; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , особа з якою встановлено конфіденційне співробітництво, згідно якого остання пояснює роботу так званого «Колл-центру» його структуру, робочій графік, місце знаходження, ролі всіх учасників, методи конспірації та безпосередньо яким способом вчиняються шахрайства; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_13 , яка впізнала організаторів та учасників злочинної організації, які постійно знаходяться в приміщенні «Колл-центру» та вчиняють шахрайські дії, згідно відведених їм ролей; протоколом негласних слідчих (розшукових) дій від 02.10.2023 аудіо-, відео контроль особи відносно ОСОБА_17 , на якому зафіксовано розмову останнього з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , щодо діяльності «Колл центру», виводу грошових коштів за кордон, пошук «дропів», розподілу грошових коштів та видачі заробітної плати, тощо; протоколом негласних слідчих (розшукових) дій від 18.09.2023, а саме зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, за номером телефону, що належить ОСОБА_20 , на якому зафіксовано розмову з ОСОБА_21 (особа, яка відповідає за підбір кадрів) щодо працевлаштування особи на «польський» напрямок; протоколом негласних слідчих (розшукових) дій від 16.10.2023, а саме аудіо, -відео контроль відносно ОСОБА_20 , на якому зафіксовано видачу заробітної плати учасниками злочинної організації - працівникам «Колл центру».

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Викладене, всупереч доводам апеляційних скарг, свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Разом з цим, санкціями ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України,передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На противагу доводам апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на теперішній час підозра, пред`явлена останньому в тому числі ґрунтується на показаннях свідків та потерпілих. При цьому, у випадку подальшого направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_9 до суду, з великою вірогідністю можливо припускати допит наведених учасників кримінального провадження безпосередньо в судовому засіданні судом, позаяк суд не може обґрунтовувати свої судові рішення показаннями, отриманими на стадії досудового розслідування стороною обвинувачення (за винятком випадків, передбачених ст. ст. 225, 615 КПК України).

Крім того, з огляду на специфіку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких на теперішній час обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , процесуальні джерела доказів у вигляді показань відіграють важливу роль, що на переконання апеляційного суду додатково підтверджує вірність доводів сторони обвинувачення відносно існування в рамках такого кримінального провадження наведеного ризику.

Також апеляційний суд вважає, що існує ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на теперішній час встановлюється причетність до означених кримінальних правопорушень біля 70 (семидесяти) осіб, анкетні дані яких ОСОБА_9 ймовірно відомі з огляду на обставини даного кримінального провадження, що підтверджує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_9 може сприяти переховуванню інших ще невстановлених осіб від органу досудового розслідування, та як наслідок ухилення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Щодо посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_9 має незадовільний стан здоров`я, апеляційний суд зазначає, що будь-яких відомостей, які б вказували на те, що у підозрюваного наявні хвороби, які виключають його можливість перебування в умовах ізоляції, матеріали провадження не містять та не входять до переліку хвороб, затверджених у наказі Міністерства юстиції України«Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» (із змінами від 23.09.2021 №3373/5/2031), які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що, згідно пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування підозрюваного у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості продовження строку застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисників на те, що, ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на теперішній час лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 особливо тяжких злочинів та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000244 від 15.02.2023 року відносноОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4