Справа № 573/1523/23
Номер провадження 1-кс/573/501/23
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відносно підозрюваного

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Великий Луг Червоноармійського району Житомирської області, освіта професійно-технічна, розлученого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є особою з інвалідністю, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час без постійного місця проживання, раніше несудимого,

запобіжного заходу у виді тримання під вартою

У С Т А Н О В И В :

05 жовтня 2023 року старший слідчий СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання вмотивоване наступним чином.

Починаючи з 2010 року ОСОБА_5 проживав однією сім`єю зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , спільним сином ОСОБА_8 та донькою співмешканки ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

У точно невстановлений в ході досудового розслідування день липня 2021 року, в період часу з 8 до 17 години у ОСОБА_5 , який перебував наодинці з неповнолітньою ОСОБА_9 за місцем мешкання у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому розумів, що остання є неповнолітньою, тобто особою, яка не досягла вісімнадцятирічного віку, про що свідчать її фізіологічні дані (зріст, тілобудова та зовнішній вигляд), достовірно знав, що ОСОБА_9 на той час виповнилось 15 років, виник злочинний умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті, застосовуючи при цьому погрози та фізичну перевагу, з метою подолання опору потерпілої, шляхом вчинення дій сексуального характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_9 , пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло останньої з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 у той самий день та час, перебуваючи наодинці з неповнолітньою ОСОБА_9 у кімнаті будинку за вищезазначеною адресою, та діючи з прямим умислом, спрямованим на вчинення насильницьких дій сексуального характеру відносно ОСОБА_9 , яка не досягла вісімнадцятирічного віку, спрямовуючи свої дії на задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи протиправний суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої свободи та недоторканості неповнолітньої ОСОБА_9 , без добровільної згоди останньої, застосовуючи при цьому погрози та фізичну перевагу, з метою подолання опору потерпілої, роздягнув неповнолітню ОСОБА_9 та, поклавши її на ліжко у кімнаті будинку, вчинив дії сексуального характеру, шляхом вагінального проникнення в тіло потерпілої з використанням власних геніталій, тим самим порушивши статеву свободу та недоторканість неповнолітньої потерпілої.

В послідуючому, починаючи з зими 2021 року по серпень 2023 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 , маючи умисел на задоволення своєї статевої пристрасті, насильницьким способом щодо неповнолітньої ОСОБА_9 , застосовуючи при цьому погрози та фізичну перевагу, з метою подолання опору потерпілої, перебуваючи за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , продовжував вчиняти дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_9 з використанням власних геніталій, без добровільної згоди останньої.

Внаслідок вчинення вказаних протиправних дій ОСОБА_9 завагітніла та 18 серпня 2023 року на 40-му тижні вагітності була доставлена до КНП СОР «Обласний клінічний перинатальний центр», де народила мертву доношену дитину.

Відповідно до лікарського свідоцтва про перинатальну смерть №17 від 21 серпня 2023 року, виданого лікарем-патологоанатомом КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», причиною смерті дитини, яку народила ОСОБА_9 є внутрішньоутробна гіпоксія, вперше визначена до початку пологів.

Згідно з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/119/111-23/45790-БД від 19 вересня 2023 року, встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) фрагмента хребта трупа новонародженої дитини, яку ІНФОРМАЦІЯ_2 народила ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній може бути біологічним батьком новонародженої дитини, яку 18 серпня 2023 року народила ОСОБА_9 , фрагмент хребта трупа якої надано на дослідження. Ймовірність даної події складає 99,037%.

Висновком амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №605 від 26 вересня 2023 року встановлено, що на момент вчинення відносно потерпілої ОСОБА_9 протиправного діяння (протягом часу з 2021 по 2023 роки) остання будь яким психічним захворюванням не страждала, не виявляла ознак будь якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. На даний час ОСОБА_9 виявляє ознаки посттравматичного стресового розладу. Діагностований посттравматичний стресовий розлад перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням відносно неї кримінального правопорушення. За своїм психічним станом ОСОБА_9 могла правильно сприймати обставини вчинюваного відносно неї злочину та може давати про них відповідні покази.

Інтелектуально-мнестичний, емоційно-вольовий та особистісний розвиток ОСОБА_9 відповідає невисокій нормі її вікового періоду (17-18 років), відставання в психічному розвитку не пов`язаного з психічним захворюванням не виявлено.

При виконанні завдань (виявленні відсутніх деталей на зображеннях, відтворенні сюжетної розповіді, описі малюнків, складанні розповідей за картинками, встановленні послідовності подій, виявленні неточностей зображень) у судженнях та умовиводах ОСОБА_9 спирається на конкретні ознаки сприйнятої інформації, не спостерігається схильності до комбінування фактів, не привносить нових деталей, не використовує домисли, зміст зображеного не спотворює, що свідчить про відсутність у ОСОБА_9 підвищеної схильності до фантазування.

В умовах даного обстеження при критичних зауваженнях ОСОБА_9 не змінює свою думку, здатна довести своє ставлення до предмету обговорення, дотримується власної лінії поведінки, в процесі роботи проявляє пізнавальну активність, критичність, відповіді достатньо самостійні, що свідчить про відсутність у ОСОБА_9 підвищеної схильності до навіювання.

ОСОБА_9 з урахуванням віку та рівня розвитку, розуміла характер та значення вчинюваних відносно неї протиправних дій, проте можливість до активної протидії в ситуації тривалого фруструючого впливу була обмежена усвідомленням психологічної та фізичної переваги ОСОБА_5 , а також можливих наслідків для себе у разі активного супротиву, страхом за можливі наслідки (страх фізичного впливу, припущення у власній винуватості в такій ситуації). Тому у вищевказаних умовах ОСОБА_9 не могла здійснювати активний, повноцінний опір, а діяла в межах ресурсів власної особистості (пасивно виконувала вказівки).

05 жовтня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, тобто зґвалтування неповнолітньої особи.

Слідчий вказує, що причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного злочину повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

На даний час існують передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які вказують на необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 152 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким.

18 серпня 2023 року після того, як до правоохоронних органів надійшло повідомлення про скоєння вищевказаного злочину ОСОБА_5 , розуміючи невідворотність покарання покинув місце роботи, де працював на той час охоронцем від охоронної фірми ТОВ «Венбест» та охороняв елеватор ТОВ «РАЙЗ Північ» у смт. Степанівка Сумського району Сумської області і переховувався від працівників поліції до 19 серпня 2023 року, коли був затриманий. У подальшому, приймаючи до уваги, що 20 серпня 2023 року у погоджені повідомлення про підозру ОСОБА_5 було відмовлено, цього ж дня останній був звільнений. Після чого до свого місця проживання він не повернувся та, не маючи постійного місця мешкання, виїхав у м. Суми, де проживав в різних місцях, при цьому з роботи був звільнений, засобів зв`язку не мав.

Також, потерпілою у вказаному кримінальному провадженні є неповнолітня ОСОБА_9 . Відповідно до висновку амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №605 від 29 вересня 2023 року остання з урахуванням віку та рівня розвитку, розуміла характер та значення вчинюваних відносно неї протиправних дій, проте можливість до активної протидії в ситуації тривалого фруструючого впливу була обмежена усвідомленням психологічної та фізичної переваги ОСОБА_5 , а також можливих наслідків для себе у разі активного супротиву, страхом за можливі наслідки (страх фізичного впливу, припущення у власній винуватості в такій ситуації). Отже, в ході слідства доведено, що ОСОБА_5 мав психологічно та фізично впливав на потерпілу ОСОБА_9 . Крім цього встановлено, що протягом 2016 2021 років останній вчиняв домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_7 , яка є законним представником неповнолітньої потерпілої, а отже, є підстави вважати, що підозрюваний може впливати на потерпілу чи законного представника потерпілої застосовуючи насильство.

Таким чином перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може впливати на потерпілу, законного представника потерпілої, а також на свідків, які встановлені в ході досудового розслідування та які проживають в смт. Миколаївка, тобто в одному населеному пункті з потерпілою, в якому раніше проживав і підозрюваний ОСОБА_5 .

Разом з цим слідчий вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути обраний стосовно ОСОБА_5 , так як його особистість не заслуговує на довіру та не встановлено підстав, що останній буде виконувати покладені обов`язки.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути обраний стосовно ОСОБА_5 , так як відсутні особи, які можуть виступити в ролі поручителів, які забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечать його належну поведінку.

Запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до ОСОБА_5 , так як останній не має можливості внести кошти, необхідні для застави, оскільки ніде не працює та не має постійного джерела доходів.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути обраний стосовно ОСОБА_5 , так як останній не має постійного місця проживання та не встановлено підстав, що останній буде виконувати покладені обов`язки.

З огляду на викладене вище, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід, який би припинив його подальшу злочинну поведінку і повністю забезпечив виконання останнім процесуальних обов`язків, у виді тримання під вартою на строк 60 діб без можливості внесення застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали.

Підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково. Заперечував проти застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 просив застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 29 Конституції України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини, ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому, факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року вказано, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Як вбачається зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, пред`явлена ОСОБА_5 підозра за ч. 3 ст. 152 КК України має місце та підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Зокрема, протоколом огляду трупа мертвонародженої дитини, яку народила ОСОБА_9 , в ході проведення розтину трупа, для подальших експертних досліджень, окрім зразків внутрішніх органів, відібрано фрагмент хребта та фрагмент клубової кістки; протоколом допиту в якості неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , яка показала про обставини вчинення відносно неї дій сексуального характеру, без добровільної згоди; протоколом слідчого експертименту за участю потерпілої ОСОБА_9 , в ході якого остання розказала та на місці показала про обставини вчинення відносно неї дій сексуального характеру, без добровільної згоди; висновком молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/119/111-23/45790-БД від 19.09.2023, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_5 може бути біологічним батьком новонародженої дитини, яку ІНФОРМАЦІЯ_4 народила ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фрагмент хребта трупа якої надано на дослідження, ймовірність даної події складає 99,037%; висновком амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №605 від 29.09.2023 потерпілої ОСОБА_9 , яким встановлено, що на момент вчинення відносно ОСОБА_9 протиправного діяння остання будь-яким психічним захворюванням не страждала, не виявляла ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. На даний час ОСОБА_9 виявляє ознаки Посттравматичного стресового розладу. Діагностований Посттравматичний стресовий розлад перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням відносно неї кримінального правопорушення. За своїм психічним станом ОСОБА_9 могла правильно сприймати обставини вчинюваного відносно неї злочину та може давати про них відповідні покази. ОСОБА_9 з урахуванням віку та рівня розвитку, розуміла характер та значення вчинюваних відносно неї протиправних дій, проте можливість до активної протидії в ситуації тривалого фруструючого впливу була обмежена усвідомленням психологічної та фізичної переваги ОСОБА_5 , а також можливих наслідків для себе у разі активного супротиву, страхом за можливі наслідки (страх фізичного впливу, припущення у власній винуватості в такій ситуації). Тому у вищевказаних умовах ОСОБА_9 не могла здійснювати активний, повноцінний опір, а діяла в межах ресурсів власної особистості (пасивно виконувала вказівки); також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України є обґрунтованою.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, її законного представника та свідків.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а вчинення інших правопорушень або порушення громадського порядку може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Matznetter v. Austria», «Letellier v. France»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, може вдатися до відповідних дій, враховуючи тяжкість покарання, яка загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, відсутність сталих соціальних зав`язків, а також з огляду на те, що 18 серпня 2023 року відразу після надходження до правоохоронних органів повідомлення про скоєння злочину, він переховувався від органів досудового розслідування та був затриманий працівниками поліції лише на наступний день, а також що в подальшому, 20 серпня 2023 року після того як у погоджені повідомлення про підозру було відмовлено, наслідком чого було звільнення, до свого місця проживання не повернувся та виїхав в м. Суми, де не маючи постійного місця проживання, мешкав у різних місцях, при цьому з роботи був звільнений, засобів зв`язку не мав, умисно вимкнувши телефон, який йому дали працівники поліції.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу, законного представника потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні та підозрюваних, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу, законного представника потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілої, законного представника потерпілої та свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на потерпілу, її законного представника та свідків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, дані про особу ОСОБА_5 , характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого останній підозрюється, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні даної ухвали не визначає підозрюваному розмір застави.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 3, 29 Конституції України, ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування відносно підозрюваного за ч. 3 ст. 152 КК України ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українеця, громадянина України, уродженця с. Великий Луг Червоноармійського району Житомирської області, з професійно-технічною освітою, розлученого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є особою з інвалідністю, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час без постійного місця проживання, раніше не судимого запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 години 03 грудня 2023 року.

Виконання даної ухвали покласти на Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя