Справа № 446/1505/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1028/23 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколів Кам`янка-Бузького району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, ФОП, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_11

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Початок строку відбування покарання обвинуваченому ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. Вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, 12.09.2021 приблизно о 00:50 год. водій ОСОБА_11 керуючи автомобілем марки «Renault Laguna», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі сполученням «Львів-Луцьк» в напрямку до м. Львів, на ділянці дороги 11 км. + 400 м., що поблизу с. Колоденці Львівського району Львівської області порушив чинні вимоги Розділу 2 п. 2.3 б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), д) (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); Розділу 12 п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, виїхавши за межі с. Колоденці Львівського району Львівської області не вибрав безпечної швидкості та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над автомобілем та без причин технічного характеру виїхав на праве по напрямку його руху узбіччя внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода - виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини дороги та подальше його перекидання.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_11 Правил дорожнього руху:

- неповнолітня пасажир автомобіля марки «Renault Laguna», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинула на місці події внаслідок множинних травм органів грудної порожнини у вигляді крововиливів в тканину легень, розриву печінки, селезінки, крововиливів в ложе нирок, вогнищевих крововиливів в міжреберні ділянки грудної клітки, м`які тканини поперекової ділянки, що за ознакою небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, тобто дані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті;

- неповнолітній пасажир автомобіля марки «Renault Laguna», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тупу травму шийного відділу хребта у вигляді уламкового перелому шийного відділу хребта на рівні 1-2 шийних хребців з вогнищевими крововиливами в оточуючі м`які тканини, вогнищевого крововиливу над твердою мозковою оболонкою та часткового руйнування речовини спинного мозку, котра ускладнилась набряком-набухання речовини спинного та головного мозку, від яких помер у лікувальному закладі. За ознакою небезпеки для життя тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті;

- пасажир автомобіля марки «Renault Laguna», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді компресійно-фрагментарних переломів 12-го грудного та 1-го поперекового хребців із стенозом каналу хребта та вираженою компресією спинного мозку, забою спинного мозку важкого ступеня із нижньою параплегією, компресійного перелом 7-го грудного хребця, забою головного мозку важкого ступеня, травматичного субарахноїдального крововиливу, забою легень, двобічного гемотораксу, за очеревинну гематому, перелому грудини. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись 12 вересня 2021 року від контакту з виступаючими частинами салону автомобіля, при перекиданні і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб та тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржений вирок та застосувати ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з іспитовим строком, тривалістю 3 роки.

У мотивах своєї апеляційної скарги зазначає, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає даний вирок занадто суворим.

Вказує, що злочин ОСОБА_11 вчинений з необережності, просить врахувати його молодий вік та недостатність навиків водіння, через що сталась ДТП. Також просить врахувати, що обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся. ОСОБА_11 має постійне місце проживання, працює, на роботі, характеризується тільки з позитивної сторони. ОСОБА_11 ремонтує безкоштовно транспорт, який відправляється на передову, за що отримав неодноразові подяки, ніколи до відповідальності раніше не притягувався і не був судимий, а тому вважає, що він не є небезпечним для суспільства. Окрім того, після ДТП у ОСОБА_11 погіршився стан здоров`я, що унеможливлює його перебування в умовах ізоляції від суспільства.

Прокурор, не погоджуючись із вироком суду, просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.09.2023 в частині призначення ОСОБА_11 покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити покарання 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_11 основного покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема судом не враховано, що в даному випадку йдеться про смерть 2 неповнолітніх дітей, а ще одна особа молодого віку отримала тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких залишається «прикутою» до інвалідного візка. Суд першої інстанції, врахувавши щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, не мотивував належним чином, у яких саме діях виражалось відповідне ставлення ОСОБА_11 до скоєного і в чому полягає його щирість. Разом з тим, жодного жалю з приводу вчиненого обвинуваченим не висловлено. Зокрема, у вироку суду зазначено, що ОСОБА_11 вину у вчиненні злочину спочатку визнав частково, проте в подальшому, під час виступу в судових дебатах вказав, що вину визнає у повному обсязі та щиро розкаюється у вчиненому. Окрім цього, під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений вибачення у потерпілих не просив, лише в судових дебатах попросив вибачення та зазначив, що шкодує, що так сталося, разом з тим шкоду не відшкодував.

Судом першої інстанції у повній мірі не враховано обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкість, характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, їх наслідки, при цьому необґрунтовано враховано щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, що призвело до призначення несправедливого за розміром основного покарання через його м`якість, зокрема за ч. З ст. 286 КК України ОСОБА_11 призначено основне покарання у виді 5 років позбавлення волі, що є мінімальним можливим строком основного покаранням даного виду за санкцією вказаної статті. У зв`язку з вищенаведеним, на думку прокурора, ОСОБА_11 заслуговує на призначення більш суворого покарання, ніж йому призначено, у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просять вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.09.2023 в частині призначення ОСОБА_11 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним та засудити за ч. 3 ст. 286 КК України до 8-ми років і шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що вирок суду є м`яким. Вказують, що жодного жалю з приводу вчиненого обвинуваченим не висловлено. Зокрема, у вироку суду зазначено, що ОСОБА_11 лише під час виступу в судових дебатах вказав, що вину визнає у повному обсязі та щиро розкаюється у вчиненому. Однак, у своїх показання останній плутався і чітко не міг зазначити обставин за яких відбулося ДТП, вказав, що рухався із швидкістю біля 100 км/год., причину ДТП пояснити не міг. Окрім цього, під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений вибачення у потерпілих не просив, лише в судових дебатах попросив вибачення та зазначив, що шкодує, що так сталося, разом з тим шкоду не відшкодував нікому з потерпілих. Просять врахувати дані обставини, підтримують мотиви, викладені в апеляційній скарзі прокурора, які є аналогічними, до викладених у їх апеляційній скарзі, мотивів.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги та заперечення проти апеляційних скарг прокурора та потерпілих, прокурора ОСОБА_12 та потерпілих, які підтримали вимоги своєї та прокурора ОСОБА_10 апеляційних скарг, заперечили проти вимог захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає до задоволення, апеляційна скарга потерпілих підлягає до задоволення частково, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_11 не дотримано.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 286 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до цього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років не врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступеню їх тяжкості та наслідкам, що настали.

Зокрема судом не враховано, що в даному випадку йдеться про смерть 2 неповнолітніх осіб, а ще одна особа молодого віку потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого став інвалідом першої групи та позбавлений функції пересування.

Отже, ОСОБА_11 , керуючи автомобілем допустив грубе порушення Правил дорожнього руху України, який будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, виїхавши за межі с. Колоденці Львівського району Львівської області не вибрав безпечної швидкості та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над автомобілем та без причин технічного характеру виїхав на праве по напрямку його руху узбіччя внаслідок чого відбулася дорожньо- транспортна пригода - виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини дороги та подальше його перекидання.

Суд першої інстанції, врахувавши щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, не мотивував належним чином, у яких саме діях виражалось відповідне ставлення ОСОБА_11 до скоєного і в чому полягає його щирість.

Відповідно до практики Верховного суду, щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, бажанні виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, має вказувати на справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані щодо поведінки такої особи, ставлення до вчиненого, аспектів відшкодування шкоди тощо.

Разом з тим, жодного жалю з приводу вчиненого обвинуваченим не висловлено. Зокрема, у вироку суду зазначено, що ОСОБА_11 вину у вчиненні злочину спочатку визнав частково, проте в подальшому, під час виступу в судових дебатах вказав, що вину визнає у повному обсязі та щиро розкаюється у вчиненому.

Однак, у своїх показання останній плутався і чітко не міг зазначити обставин за яких відбулося ДТП, вказав, що рухався із швидкістю біля 100 км/год., причину ДТП пояснити не міг, скоріше за все, на думку обвинуваченого, відбувся розрив та подальша розгерметизація заднього колеса. Окрім цього, під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений вибачення у потерпілих не просив, лише в судових дебатах попросив вибачення та зазначив, що шкодує, що так сталося, разом з тим шкоду не відшкодував нікому з потерпілих. Вказана поведінки особи свідчить про те, що в особи не відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. При цьому, щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочину).

Колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення, що визнання вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, було вимушеним під тиском вагомих, допустимих та належних доказів його винуватості, а поведінка під час досудового розслідування, при розгляді провадження в суді першої інстанцій не свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Покликання сторони захисту на ту обставину, що ОСОБА_11 в даний час одружений, працює по ремонту автомобілів, ремонтує безкоштовно транспорт, який відправляється на передову, за що отримав ряд нагород, погіршення стану здоров`я після скоєного ДТП, не є підставами для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, з огляду на тяжкі наслідки, що настали внаслідок ДТП, характер та мотиви допущених особою порушень Правил безпеки дорожнього руху, поведінку обвинуваченого, який через рік після скоєного не відшкодував потерплим завдану шкоду.

Колегією суддів не знайдено підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у тому числі застосування до нього положень ст. ст. 69 чи 75 КК України.

Таким чином, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 колегією суддів не встановлено.

Відтак, суд першої інстанції хоч і дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого з обранням покарання у виді позбавлення волі, однак, на переконання колегії суддів, враховуючи конкретні обставини справи (загибель двох неповнолітніх осіб та тяжкі тілесні ушкодження однієї особи), особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, покарання у виді 5 років позбавлення волі, обране судом першої інстанції, не є достатнім для виправлення обвинуваченого, є м`яким та потребує посилення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підлягає до задоволення частково, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

За наведених обставин, та згідно з вимогами ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задоволити частково, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_11 за ч.3 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Копію вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_11 негайно після проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4