Справа № 305/2604/23
Номер провадження 1-кп/305/437/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рахів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено в ЄРДР 22.09.2023 за №0000325 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні 5 малолітніх дітей, працівник ФОП ОСОБА_5 , військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , 21.09.2023 близько 17 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будівлі магазину "Павлючок" по вулиці Центральна у с. Чорна Тиса, Рахівського району, Закарпатської області, під час словесної суперечки із ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів рукою, стиснутою в кулак, у ділянку голови та один удар ногою у ділянку грудної клітки ОСОБА_6 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра зліва, забою м`яких тканин лівої кисті, які не являли собою небезпеку для життя в момент спричинення, але потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і згідно з п. 2.2.2 наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфіковано як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Окрім цього, продовжуючи свої дії 21 вересня 2023 року близько 18:00 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячь біля магазину "Забава", що в с. Чорна Тиса, по вул. Центральна, 268, Рахівського району, Закарпатської області, під час суперечки з громадянкою ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс декілька ударів в область голови правою рукою, стиснутою в кулак, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівої пара орбітальної ділянки, які згідно з висновком експерта належать до тілесних ушкоджень, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінальних правопорушень (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та правову кваліфікацію злочину не оспорює. Пояснив, що дана ситуація виникла, оскільки батько його виганяє з будинку. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою провину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не мають сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено, що у такому випадку учасники позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною повністю та кваліфікує його дії за 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Також дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд зазначає таке.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на спеціальному обліку лікаря фтизіатра, психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні 5 неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінальних правопорушень в стані сп`яніння.

Таким чином, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема згідно зі ст. 12 КК України ч. 1 ст. 122 КК України належить до нетяжких злочинів, а ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, ступінь його вини, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, той факт, діями обвинуваченого матеріальної шкоди не заподіяно, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі, у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також за ч. 1 ст. 125 КК України громадських робіт та, з врахуванням ст. 70 КК України, якою передбачено призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе визначивши остаточне покарання ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд зважає і на критичне ставлення ОСОБА_4 до скоєного, усвідомлення своєї провини й засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 повинен нести покарання у виді обмеження волі, але відповідно до вимог ст. 75 КК України вважає можливим звільнити його від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом визначеного судом випробувального строку не скоїть нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, зобов`язавши засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки, на думку суду, саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо без ізоляції останнього від суспільства.

Також, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде своєю чергою достатньою превентивною мірою, відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

У цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обрано.

Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України - 120 годин громадських робіт, а за ч. 1 ст. 122 КК України обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_4 2 (два роки) обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Суддя: ОСОБА_1