Справа № 632/33/23
провадження № 1-кп/632/44/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_5 , представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000333 вид 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайський Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, зокрема ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу, не зменшились і не зникли. Зокрема, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_5 , може переховуватись від суду, оскільки розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин може залишити місце свого мешкання, у тому числі шляхом виїзду за межі району, області, враховуючи відсутність стійких соціальних зв`язків. Також прокурор зазначив, що на теперішній час наявний ризик впливу обвинуваченого на учасників кримінального провадження, зокрема, допитаних свідків та потерпілого, обґрунтовуючи тим, що судовий розгляд не завершено, а тому теоретично можуть повторно бути викликані свідки, на які обвинувачений вплине, якщо буде на свободі. Потерпілий неодноразово повідомляв, що побоюється за своє життя та здоров`я, якщо обвинувачений буде знаходиться під домашнім арештом, оскільки обвинувачений, перебуваючи на свободі, неодноразово погрожував йому. Наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення) то його існування, на думку прокурора, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 у минулому засуджувався, а саме, за вчинення злочинів проти громадської безпеки та проти основ національної безпеки України, та через незначний проміжок часу після відбуття покарання у виді позбавлення волі, йому висунуто обвинувачення у вчиненні особо тяжкого злочину. На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 під час судового розгляду проти задоволення клопотання заперечували, зазначили, що обвинувачення не доведене, як і всі ризики, зазначені прокурором в клопотанні, обвинувачений вже рік тримається під вартою. Заявили клопотання про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому, сторона захисту зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 не перешкоджав проведенню досудового розслідування та не має на меті переховувався від суду, не здійснював незаконний вплив на свідків і потерпілого та немає на меті здійснювати вплив на останніх у цьому кримінальному провадженні, оскільки свідки обвинувачення фактично під час допиту надавали покази, які свідчить про невинуватість обвинуваченого. На сьогодні допитані усі свідки сторони обвинувачення. Судимість обвинуваченого ніяким чином не впливає на наявність ризику вчинення повторно кримінального правопорушення. Тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для обрання такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Також обвинувачений ОСОБА_5 , у своїх доводах зазначив, що докази, надані прокурором на підтвердження ризиків, які обумовлюють необхідність тримання його ( ОСОБА_5 ) під вартою є недопустимими та збудованими на припущеннях, зокрема, вони носять формальний характер, а їх реальність не доведена. Ризик, передбачений п. 3 ст. 177 КПК України взагалі перестав існувати, оскільки були допитані потерпілий та всі свідки. Вважає, що попередні судимості та відомості щодо характеру обвинуваченого є недопустимими для підтвердження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, він немає мети вчиняти інші кримінальні правопорушення, а навпаки, враховуючи відсутність у сторони обвинувачення доказів його винуватості, має намір встановити істину по справі та довести свою невинуватість. Зазначив, що його знаходження в режимній установі сильно погіршує його самопочуття та стан, як фізичний, так і моральний, що в свою чергу є неповагою до людини, та є прямим порушенням його прав на свободу та недоторканість. Прохав більш детально розглянути, викладені ним обставини та застосувати до нього більш м`який вид запобіжного заходу, зокрема, домашній арешт.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 19 жовтня 2022 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 13 грудня 2022 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 17 січня 2023 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області обвинуваченому ОСОБА_5 на стадії судового розгляду було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалами Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня, 09 березня, 03 травня, 15 червня та 08 серпня 2023 року запобіжний захід щодо обвинуваченого продовжено, останній раз, до 06 жовтня 2023 року. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року та від 07 серпня 2023 року ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 березня 2023 року та 15 червня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишено без змін.

При цьому під час останнього продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважав встановленим наявність існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки із урахуванням того, що були допитані всі свідки по справі та потерпілий, ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, на думку суду втратив свою актуальність.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Отже, на даній стадії судового провадження суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

При цьому, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, суд вважає необхідним зазначити таке.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України - вимога передачі чужого майна з погрозою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану, за санкцією якого передбачено покарання від 07 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Отже, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає, що з урахуванням з фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, його специфіки, яке є особливо тяжким, корисливим злочином, стосується проти власності, вчинений з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану, у сукупності свідчить про суспільну небезпечність вчиненого, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, оскільки реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі може спонукати людину, вживати всі можливі заходи, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, оцінюючи ризик втечі у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58), суд приймає до уваги, що обвинувачений до взяття під варту був волонтером, мав постійне місце проживання, де характеризувався позитивно, мав матір похилого віку, яка мала захворювання, мав доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала із обвинуваченим окремо, при цьому ці обставини існували на час вчинення протиправних діянь, які інкримінуються обвинуваченому, і не стали стримуючим фактором для останнього. Інших даних про міцність соціальних зв`язків за місцем проживання обвинуваченого, які б свідчили про наявність стримуючого фактору та подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суду не надано.

Отже, суд вважає, що сукупність наведених чинників свідчить про певну ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, а відтак наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є явно обґрунтованим.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України-вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений раніше засуджувався, зокрема за вчинення злочину проти громадської безпеки, та після відбуття покарання у виді позбавлення волі, йому висунуто обвинувачення у вчиненні особо тяжкого злочину - вимога передачі чужого майна з погрозою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. В рішеннях у справах «Мар`янчук та інші проти України» ЄСПЛ зауважив, що безпідставне тримання під вартою є виправданим лише за умови наявності суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Аналізуючи викладене, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, суд вважає встановленим наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Судом враховується, що ОСОБА_5 раніше судимий, та тривалий час знаходиться під вартою, однак приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, ці обставини не можуть бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Суд звертає увагу, що у справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, щодо доводів обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності доказів винуватості обвинуваченого, суд наголошує, що під час розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою, не вправі досліджувати докази і давати їм оцінку чи в інший спосіб перевіряти доведеність вини обвинуваченого, розглядати й вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті обвинувачення, а тому доводи клопотання обвинуваченого та його захисника не спростовують встановлених судом обставин та не спростовують існування вищезазначених ризиків.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що суду не було надано відповідної медичної документації про те, що стан здоров`я обвинуваченого погіршився, та є таким, що перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, зокрема висновку щодо неможливості лікування у місці попереднього ув`язнення.

Крім того, гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні.

Отже, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником ОСОБА_4 та обвинуваченим , проте в даному конкретному випадку, суд доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

За таких обставин, суд не погоджується з доводами захисника обвинуваченого щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з обґрунтованістю доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, зокрема цілодобового. домашнього арешту.

Таким чином, суд, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявності відомостей про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, відомості, що стосуються особи обвинуваченого, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість тримання обвинуваченого під вартою, вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Суд вважає, що обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не встановлено, а тому клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а в клопотанні захисника та обвинуваченого про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (цілодобово) слід відмовити.

Разом з цим, суд звертає увагу, що системний аналіз положень частини 3 та 4 ст.182 КПК України, наділяє суд право вибору однієї з форм реалізації- або визначити, або не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Суд приймає увагу, що на початковій стадії розслідування даного кримінального провадження, обвинуваченому застава як альтернативний запобіжний захід не обиралась. Однак, враховуючи, що на сьогодні ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України втратив свою актуальність, у зв`язку з тим ,що допитані усі свідки та потерпілий, а також враховуючи тривалість судового розгляду, що не залежать від суду, так на сьогодні триває дослідження доказів, що надаються стороною обвинувачення, поведінку учасників судового провадження, зокрема потерпілого, який протягом останніх 2 місяців в судові засідання не з`являється, його представник немає можливості надати пояснення щодо питань, які виникають у сторін кримінального провадження під час дослідження доказів, що у сукупності позбавляє суд можливості закінчити з`ясування обставин по справі і перевірку їх доказами, а також враховуючи перебування обвинуваченого під вартою понад11 місяців, суд доходить висновку про необхідність визначення одночасно з продовженням строку тримання під вартою альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Щодо визначення розміру застави суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 3 ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину становить від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення у випадку неявки підозрюваного до суду достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.

На переконання суду обвинуваченому слід визначити заставу у межах розміру, визначеного п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536800 (п`ятсот триста шість тисяч вісімсот) гривень, яка буде відповідною і достатньою для обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, а також є достатньою і прийнятною з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. За переконанням суду обставини даного кримінального провадження, існування ризиків, встановлених судом, існуюча на даний час серйозність ситуації виправдовує прагнення суду забезпечення присутності обвинуваченого в суді, в разі внесення ним застави, у зв`язку з чим встановлення такого розміру застави з урахуванням усіх обставин справи є пропорційним в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, в разі внесення застави на обвинуваченого покласти такі обов`язки, а саме:

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 в разі внесення ним застави, обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, у якому він мешкає, за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки, у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону;

- утримуватись від спілкування зі потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331,350 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 26 листопада 2023 року, включно.

Визначити ОСОБА_5 заставу в межах, що становить 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536800 (п`ятсот триста шість тисяч вісімсот) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за такими реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249; банк отримувача ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0006674; призначення платежу: застава у справі № 632/1329/21, провадження № 1-кп/632/112/21), до сплину терміну тримання під вартою.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, у якому він мешкає, за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки, у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону;

- утримуватись від спілкування зі потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Первомайського міськрайонного суду Харківської області, має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити усно і письмово Первомайський міськрайонний суд Харківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави до 26 листопада 2023 року.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали вручити захиснику, прокурору, обвинуваченому негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а для особи, що перебуває під вартою протягом того-ж строку, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя:ОСОБА_1