Справа № 308/1103/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/506/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2022.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, несудимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 25.12.2021 близько 21 год 20 хв, перебуваючи за адресою с. Дубрівка, вул. Центральна, Ужгородського району Закарпатської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання останніх, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, заподіяв громадянину ОСОБА_8 тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів руками зажатими в кулак в область голови та в подальшому ОСОБА_6 , не припиняючи злочинний умисел, заподіяв ОСОБА_8 ще декілька ударів ногами в область тулуба, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 11 від 20.01.2022, на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_8 видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно даних медичної документації, на момент його звернення в Ужгородську РЛ 18.01.2022 у нього встановленні тілесні ушкодження у виді підвивиху міжфалангового суглобу 5-го пальця лівої кисті, що підтверджується даними цифрової рентгенографії від 18.01.2022. Вищеописані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 25.12.2021. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6-ть днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці, згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність правової кваліфікації його дій, просить змінити вирок і призначити йому покарання у виді штрафу
в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через надмірну суворість. Він працює на постійній основі в Чеській Республіці, а тому не матиме можливості відбути покарання у виді громадських робіт, крім того, просить врахувати наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання та дані про його особу.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується заява обвинуваченого ОСОБА_6 про можливість розгляду кримінального провадження без його участі. Також апеляційним судом обов`язковість явки потерпілого на розгляд кримінального провадження не визнавалась; розгляд справи в суді першої інстанції відбувався у спрощеному порядку, про що також не заперечував і потерпілий, подавши відповідну заяву, що в свою чергу також свідчить про його небажання брати участь у розгляді справи.
Заслухавши доповідь судді про зміст вироку, доводи і вимоги викладені в апеляційній скарзі, промову прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального проступку, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.
ОСОБА_6 в присутності захисника погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч. 2 ст. 302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
У зв`язку з чим обвинувальний акт розглядався у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, а тому вирок переглядається лише у межах доводів апеляційної скарги щодо неправильного призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо надмірної суворості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, колегія суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають з таких підстав.
Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Що стосується виду та розміру покарання за кримінальне правопорушення, винним у якому визнаний ОСОБА_6 , то при вирішенні даного питання і про це прямо вказано у вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, належно врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно статті 66 КК України визнано щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Однак обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 умисного насильницького злочину та являлись передумовою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, судом першої інстанції встановлено не було. Не встановила їх і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду.
Зважаючи на положення ст. 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, у тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними. Згідно матеріалів кримінального провадження та поданої апеляційної скарги обвинуваченим, об`єктивно відсутні інші обставини, ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування спростовуються висновком суду, зазначеним у оскаржуваному вироку, яким належним чином обґрунтовано вид та міра покарання.
Доводи апеляційної скарги щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки з наявної в матеріалах кримінального провадження характеристики вбачається, що ОСОБА_6 офіційно не працює і не має доходу, у зв`язку з чим призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу є неможливим. Крім того, не приймаються до уваги твердження про наявність у обвинуваченого постійного місця роботи за межами України та у зв`язку з чим відсутність у нього можливості відбувати покарання у виді громадських робіт, оскільки до апеляційної скарги не долучено жодних відомостей про працевлаштованість обвинуваченого, в тому числі й у Чеській Республіці.
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути враховані при призначенні ОСОБА_6 покарання.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зміни постановленого щодо ОСОБА_6 вироку в частині призначення покарання, з урахуванням наведених ним доводів, є безпідставними і такі відхиляються.
Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. 55, 65, 66 КК України, призначивши покарання в межах санкції статі, за якою його засуджено додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.
Будь-які підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2022 щодо нього, - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді