Провадження № 1-кп/947/1193/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 02.01.2023 року за підозрою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2023 року близько о 10:10 годин ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із своїм батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходячись на кухні з метою заподіяння тілесних ушкоджень, безпричинно, діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, пов`язане з ігноруванням встановлених у суспільстві норми поведінки та порушенням громадського порядку, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останньому, рукою завдав одного удару батькові в обличчя, внаслідок чого у ОСОБА_4 утворився синець в лівій навколоорбітальній ділянці. Вказане ушкодження відповідно до п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Крім того ОСОБА_4 , продовжуючи свої дії, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, безпричинно, діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, пов`язане з ігноруванням встановлених у суспільстві норми поведінки та порушенням громадського порядку, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, штовхнув свого літнього батька, внаслідок чого останній впав на підлогу лівою поверхнею тулуба.

Внаслідок падіння, з наданням тілу прискорення ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки зі зміщенням уламків, яке відповідно до п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відноситься до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діянь, які підпадають під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України, а саме передбачених ч. 1 ст. 125 КК України - спричинення умисного легкого тілесного ушкодження та ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_8 страждає на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренія параноїдная, безперервний тип перебігу з параноїдним дефектом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F 20.00. МКХ- 10), не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, який відноситься до скоєння інкримінованого йому діяння, страждав на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії параноїдної, безперервний тип перебігу з параноїдним дефектом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F 20.00. МКХ- 10), у зв`язку з чим не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_8 становить суспільну небезпеку, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру - поміщення в спеціальний лікувальний заклад із суворим наглядом для надання стаціонарної психіатричної допомоги (відповідно до ч.4 ст.94 КК України).

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив фактичні обставини вчинення ним умисного легкого тілесного ушкодження та необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Потерпілий, захисник та законний представник не заперечували проти застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Оцінюючи зібрані у даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, шляхом повного і всебічного дослідження в судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку.

Вчинення ОСОБА_8 за ознаками суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та ст. 128 КК України підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Згідно з висновком експерта №690 від 12.06.2023 року у гр-на ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець в лівій навколоорбітальній ділянці, синець та садна в лобній ділянці зліва, закритий перелом лівої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки зі зміщенням уламків. Дані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, стиснення, тертя. Закритий вколочений перелом лівої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки зі зміщенням уламків виникає за механізмом прикладання сили у напрямку осі кінцівки при падінні на лікоть чи на кисть витягнутої руки. Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені у строк 01.01.2023 р.

Закритий перелом лівої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки зі зміщенням уламків не був небезпечним для життя, спричинив тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правила судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. Синець в лівій навколоорбітальній ділянці, синець та садна в лобній ділянці зліва, як окремо так і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Як вбачається з висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №267 від 27.06.2023 року, ОСОБА_8 страждає на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренія параноїдная, безперервний тип перебігу з параноїдним дефектом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F 20.00. МКХ- 10), не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, який відноситься до скоєння інкримінованого йому діяння, страждав на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії параноїдної, безперервний тип перебігу з параноїдним дефектом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F 20.00. МКХ- 10), у зв`язку з чим не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_8 становить суспільну небезпеку, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру - поміщення в спеціальний лікувальний заклад із суворим наглядом для надання стаціонарної психіатричної допомоги (відповідно до ч.4 ст.94 КК України).

З огляду на викладене, оцінюючи всі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що в діях ОСОБА_8 містяться ознаки суспільно-небезпечного діянь, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України - спричинення умисного легкого тілесного ушкодження та ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження та відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи він не міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними під час вчинення суспільно небезпечних діянь.

Необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру підтверджується висновком судової-психіатричної експертизи №267 від 27.06.2023 року дослідженого судом.

Згідно з ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Як передбачено ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

У судовому засіданні було встановлено наявність підстав, передбачених ст.513 КПК України та за таких обставин, відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (п. 4 ч.1 ст. 94 КК України).

При цьому, застосовуючи до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, суд враховує положення ч.5 ст.94 КК України, відповідно до якого госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №-7 від 03.06.2005року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст.94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

На підставі викладеного, суд вважає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, що виключає можливість застосування до нього кримінального покарання, через те, що він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому суд вважає необхідним застосувати відносно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Підстав для застосування інших видів примусових заходів медичного характеру, передбаченихст.94 КК України, відносно ОСОБА_8 суд не вбачає.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 92-94 КК України, ст.ст. 503, 512, 513 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000001 від 02.01.2023 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити учасникам процесу.

Суддя ОСОБА_1