Провадження №: 1-кс/755/2127/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду міста Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002088 від 14 липня 2021 року , -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , з клопотанням про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002088 від 14 липня 2021 року.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 09.11.2021 року у справі № 755/18469/21, провадження № 1-кс/755/4973/21, клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0002088 від 14.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задоволено, накладено арешт шляхом заборони на відчуження майна та проведення реєстраційних дій - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Клопотання прокурора про арешт майна розглянуто слідчим суддею в порядку частини 2 статті 172 КПК України без повідомлення власника майна ОСОБА_4 або його уповноваженого представника.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України, власник майна, який не був присутній при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна може бути скасовано, якщо його накладено необґрунтовано або, якщо в подальшому застосування цього заходу відпала потреба, абз.2 ч.1 ст.174 КПК України.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді вбачається, що підставами накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів, (п.1 ч.2 ст.170 КПК України). Інших цілей арешту майна ухвала слідчого судді на містить.

На його думку арешт на майно накладено необґрунтовано, тобто, не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наявними в матеріалах судової справи доказами та оцінені слідчим суддею відповідно до статті 94 КПК України, а тому, такий арешт підлягає скасуванню в порядку статті 174 КПК України.

Відповідно до матеріалів клопотання, незаконне заволодіння квартирою полягає в тому, що на думку сторони обвинувачення, невстановлені особи 28.10.2004 року, на підставі договору дарування квартири, виготовленого на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВВО №170521, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 під № 1959, який має ознаки підробки, незаконно заволоділи вказаною квартирою шляхом реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відчужили її, зокрема, 27.09.2021 року на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, прокурор у клопотанні вказує, що дарувальниками за вищезазначеним договором дарування від 24.10.2004 року були ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно інформації наведеної прокурором у клопотанні ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а місцезнаходження ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - не відоме.

Також, згідно витягу з ЄРДР, доданого прокурором до матеріалів клопотання, вказані особи не визнані потерпілими у даному кримінальному провадженні, а цивільний позов - не подавався.

Відтак, квартира, формально підпадає під ознаки речових доказів, так як фактично є об`єктом кримінально-протиправних дій.

Разом із цим, квартира, на яку накладено арешт ухвалою слідчого судді, власником якої є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не зберігає на собі його сліди, також не містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, арештована квартира не може слугувати процесуальним джерелом доказів у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи вищезазначене, доводи прокурора викладені у клопотанні щодо мети накладення арешту, а саме, що без відповідного арешту шляхом заборони відчуження зазначеного майна воно може вибути з власності поточного власника (тобто його довірителя - ОСОБА_4 ) та передано у власність та/або користування іншим особам, що утруднить або унеможливить в подальшому скасування державної реєстрації права власності на це майно, визнання вказаного договору дарування недійсним, у тому числі й заходами цивільно-правового характеру шляхом витребування його на користь потерпілої особи, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Також, прокурор жодним чином не обґрунтовує, яким чином відчуження та/або передача в користування вказаного майна від одного добросовісного набувача до іншого утруднить або унеможливить в подальшому витребування такого майна на користь осіб, які не визнані потерпілими у кримінальному провадженні, та місцезнаходження яких невідоме більше ніж 6 останніх років, згідно відомостей що містяться у самому клопотанні.

До того ж, згідно матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002088 від 14.07.2021 року здійснюється за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 190 КК України, шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 190 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, відповідно до частини 6 статті 12 КК України.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули 15 років п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент звернення прокурора до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру з моменту вчиненого, на думку сторони обвинувачення, кримінального правопорушення, яке розслідується у кримінальному провадженні №0002088 від 14.07.2021 року, пройшло більше 17 років.

Таким чином станом на 05.11.2021 року у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, кримінальне провадження №0002088 від 14.07.2021 року підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки станом на момент звернення прокурора до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, не було встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Системний аналіз положень матеріального та процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що арешт майна добросовісного набувача дозволяється лише з метою забезпечення збереження доказів.

Враховуючи вищезазначене, та беручи до уваги те, що факт добросовісного набуття 27.09.2021 року квартири ОСОБА_4 не ставиться під сумнів стороною обвинувачення та будь-якими іншими органами державної влади, після закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, таке втручання у право власності третіх осіб, як арешт майна, не відповідає принципу пропорційності, коли має бути дотримано справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом основних прав людини.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, скасування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження (арешту майна) жодним чином не зашкодить виконанню завдань кримінального провадження, не призведе до жодних негативних наслідків у даному кримінальному провадженні, і буде повністю відповідати інтересам суспільства.

У судовому засіданні адвокат повністю підтримав своє клопотання, просив його задовольнити та скасувати арешт, накладний на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), яка належить його довірителю.

Після дослідження процесуальних документів, адвокат не заперечував, що ця квартира має двох власників, кожному з яких належить квартири. Оскільки не відбувався поділ квартири між її власниками, то він не може сказати яка її частина належить його довірителю. У нього немає доручення від іншого власника майна, він не знає позицію цієї особи щодо скасування арешту, але він наполягає на скасуванні арешту з усієї квартири.

У судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення клопотання та наполягав, що арешт на квартиру накладений слідчим суддею з дотриманням норм кримінально-процесуального законодавства, та у судовому засіданні адвокат не довів, що відпала потреба у подальшому застосуванні арешту. Крім того, не відповідає дійсності твердження адвоката про сплив строків давності у цьому кримінальному провадженні, оскільки, кримінальне провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002088 - 14 липня 2021 року. Дата 24 жовтня 2004 року не є датою вчинення кримінального правопорушення, як стверджує адвокат, а є лише датою, якою датовано договір дарування за допомогою якого невідомі особи незаконно заволоділи квартирою. Для встановлення дати та осіб причетних до вчинення цього кримінального правопорушення проводиться досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. Крім того, ухвалою суду заборонено відчуження майна та проведення реєстраційних дій, що не перешкоджає користуватися цією квартирою. Ця квартира визнана речовим доказом та не відпала потреба у продовженні арешту.

Оголосивши клопотання, вислухавши обґрунтування адвоката, позицію прокурора, дослідивши матеріали за скаргою (755/18469/21, 1-кс/755/2127/23) та матеріали на підставі яких було винесено ухвалу суду (755/18469/21, 1-кс/755/4973/21), матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з даних, що містяться у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 14 липня 2021 року за № 0002088 були внесені дані про те, що 13 липня 2021 року надійшло повідомлення від начальника сектору ВКП Дніпровського УП про те, що невідома особа вчинила шахрайські дії відносно майна за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

15 лютого 2021 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_11 на підставі договору дарування, датованого 28 жовтня 2004 року про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подарували цю квартиру ОСОБА_11

23 лютого 2021 року право власності на цю квартиру було зареєстровано за ОСОБА_12 .

Згідно договору купівлі продажу від 27 вересня 2021 року, вказану квартиру придбали ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , у розмірі кожному.

Однак, було виявлено, що договір дарування, датований 28 жовтня 2002 року має ознаки підробки та ніколи не укладався сім`єю ОСОБА_14 .

При цьому, згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02 травня 2014 року, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 7666.

Після його смерті, 16 жовтня 2014 року його дружина ОСОБА_8 подала заяву до нотаріальної контори, де зазначила, що вони проживали постійно у квартирі АДРЕСА_1 , а після смерті чоловіка вона є спадкоємцем за Законом, тому приймає спадщину та просить видати їй Свідоцтво на право спадщини за законом.

У той же час, 07 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено повідомлення про те, що до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення сусідки про те, що не відомо місце знаходження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкала у квартирі АДРЕСА_1 (ч.1 ст. 115 КК України).

28 жовтня 2021 року прокурором у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 14 липня 2021 року за № 0002088, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, було визнано квартиру АДРЕСА_1 речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді від 09 листопада 2021 року було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони на її відчуження та проведення реєстраційних дій.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на майно особи, зокрема, на нерухоме майно.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною першою статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні адвокатом ОСОБА_3 не було доведено та надано достатніх даних на підтвердження того, що на даний час у кримінальному провадженні відпала потреба у подальшому застосуванні запобіжного у виді арешту або, що арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та, керуючись вимогами ст.ст.170-175, 369-372, 309 КПК України, слідча суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити адвокату ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , у задоволенні клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002088 від 14 липня 2021 року, а саме, квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), накладеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року.

Ухвала слідчої судді може бути оскарження до Київського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1