Суддя ОСОБА_1
Справа № 641/8777/21
Провадження № 1-кп/644/292/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001279 від 21.10.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого АДРЕСА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України,-

в с т а н о в и в :

У судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

В обґрунтування посилався на те, що ризики, які існували на час обрання міри запобіжного заходу не зменшились, з урахуванням особи обвинувачених та суворості можливого покарання вони можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та інших обвинувачених, що підтверджується характером вчинених кримінальних правопорушень з застосуванням до потерпілих фізичного та психологічного насильства, а також можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є особами які раніше вчиняли кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що прокурором в порушення КПК України не надано жодного доказу не необхідність продовження заходу забезпечення кримінального провадження. Прокурором не надано жодного доказу на підтвердження ризиків, на які він посилається у своєму клопотанні та на їх збереження. Ризики викладені прокурором носять абстрактний характер, не підтверджені жодним доказом, прокурор не приймає до уваги ту обставину, що ризики з часом зменшуються, на що неодноразово звертав увагу ЄСПЛ, клопотання не відрізняється за текстом від попереднього, а тому просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та зазначив, що перераховані прокурором ризики ґрунтується на припущеннях, які не підтверджені доказами. ОСОБА_9 не перебував у розшуку, з`явився по виклику органу досудового розслідування сам, має сім`ю, постійне місце проживання, опікуються неповнолітньою дочкою, до затримання працював, характеризується позитивно, на цей час йому гарантовано працевлаштування за колишнім місцем роботи в ТОВ «МФ» Зенит» тому і просив змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що ризики на які прокурор посилався в своєму клопотанні не доведені, мають характер припущень. Потерпілий ОСОБА_12 , допитаний судом на причетність до злочину ОСОБА_10 не зазначав, потерпіла ОСОБА_13 перебуває за кордоном, потерпілий ОСОБА_14 не бажає з`являтися до суду, а отже ризик впливу на потерпілих відсутній. ОСОБА_10 має сім`ю, працював, надавав допомогу непрацездатному батькові та утримував дочку. На цей час має тяжку невиліковну хворобу, проходить лікування і подальше перебування під вартою ставить його життя під загрозу. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт вважаючи, що такий захід забезпечить розгляд справи.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника, зазначив, що він має на утримані дочку, однак не надає матеріальної допомоги бо перебуває під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та зазначила, що ризики зазначені прокурором носять характер припущень. ОСОБА_11 сам з`явився до слідчого і сам же з`явився у суд при обранні йому міри запобіжного заходу, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт. На цей час потерпілий ОСОБА_12 допитаний судом, потерпіла ОСОБА_13 перебуває за кордоном, а щодо потерпілого ОСОБА_15 то ОСОБА_11 не обвинувачується у злочинах щодо нього, також прокурором не надано жодного обґрунтування існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень та намірам переховуватись.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали обвинувального акту, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора.

Суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 331 КПК України)

Згідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Строк дії раніше обраної міри запобіжного заходу для всіх обвинувачених спливає 17 лютого 2024 року.

Аналізуючи обставини та факти, наведені прокурором в обґрунтування клопотання, суд приходить до переконливого висновку, про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, ч. 1 ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду через побоювання можливого суворого покарання, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з цією ж ціллю можуть незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_14 , показання якого має доказове значення у суді, при цьому слід зазначити, що на час розгляду клопотання судом допитано лише потерпілого ОСОБА_12 , також наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , може вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкодити розгляду кримінального провадження, тобто ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування, продовжують мати місце і надалі.

Разом з тим суд не знаходить підстав вважати, що прокурором доведений ризик того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебуваючи на свободі можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також те, що обвинувачені перебуваючи на свободі можуть впливати один на одного.

Крім того, суд доходить висновку про недоведеність ризику можливості впливу обвинуваченими на потерпілу ОСОБА_13 оскільки за повідомленням Департаменту стратегічних розслідувань НП України потерпіла 06.03.2022 р. виїхала за межі України і на цей час перебуває на території Німеччини.

Щодо посилання на стан здоров`я ОСОБА_10 , то суд зазначає, що відповідно до листа від 27.10.2023 р. ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби» філії у Харківській та Луганській областях у ОСОБА_10 діагностовано хронічний вірусний гепатит С у зв`язку з чим вирішується питання включення його до Державної програми щодо лікування вірусного гепатиту С в умовах КНП ХОР «ОКІЛ». Відомостей про неможливість надання медичної допомоги ОСОБА_10 в умовах СІЗО суду не надано.

Тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та з урахуванням положень ст. 177 КПК України відповідно до якої метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Виходячи з того, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства.

Визначаючи підстави для виняткового виду запобіжного заходу суд враховує обставини, визначені в ст.178 КПК України, а також тяжкість обвинувачення, а також враховує, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак зазначений у ухвалі ризик не змінився.

Враховуючи існування ризиків, суд продовжує для ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає необхідним з урахуванням часу, необхідного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176, 177, 178, 180, 183, 314-317, 331, 369 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк 60 днів, а саме до 13 квітня 2024 року включно, тим самим відмовивши в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з тримання під вартою на більш м`який.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченим, їх захисникам та прокурору.

Копію ухвали направити до Харківської установи виконання покарань (№ 27).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: ОСОБА_1