Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6064/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №295/6064/22 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 18.08.2023 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баранівка Баранівського району, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, немаючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк - 2 роки 6 місяців, якщо останній протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки відповідно до ст.76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації; не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання з 15.05.2022 по 14.07.2022 включно, відповідно ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду від 16.06.2022 року на спортивні штани та футболку синіх кольорів скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 15.05.2022 близько 18 години ОСОБА_8 , перебував в стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_10 .

В цей час та місці між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 взяв зі столу кухонний ніж та, підійшовши до ОСОБА_10 , зі значною силою прикладання умисно наніс один удар ножом останньому в грудну клітину зліва, внаслідок чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді рани на грудній клітці зліва в проекції 4 міжребер`я по задньо - підпахвовій лінії, раневий канал якої проникав в грудну порожнину з ушкодженням плеври та 4, 5 сегментів легені, що призвело до розвитку гемопневмотораксу (наявність крові та повітря в плевральній порожнині), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому, як незаконний, та постановити новий вирок, за яким новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

При цьому, наголошує, що незважаючи на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_8 визнав свою провину, активно сприяв у встановленні всіх обставин справи та надав вичерпні показання - виходячи із санкції ч.1 ст.121 КК України, загальних засад призначення покарання, вимог справедливості, призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та подальшим звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України є занадто м`яким та не відповідає приписам статті 2 КПК України. Вважає, що вищевказане, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого є підставою для призначення ОСОБА_8 покарання у розмірі мінімальної межі, визначеної ч.1 ст.121 КК України. Звертає увагу, що при застосуванні ст. ст. 69, 75 КК України, окрім визначених кримінальним законом обставин, судом обов`язково враховуються дані щодо особи винного, що в даному випадку судом 1 інстанції не в повній мірі дотримано. При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_8 ніде офіційно не працює, на утриманні членів сім`ї, у тому числі, неповнолітніх дітей не має, притягувався в попередньому до адміністративної та кримінальної відповідальності, згідно досудової доповіді органу пробацїї, з метою недопущення вчинення інших злочинів ОСОБА_8 повинен перебувати під цілодобовим наглядом та контролем в умовах ізоляції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, позиції обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження відбувся в порядку ч.3 ст.349 КК України.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В свою чергу, санкція ч.1 ст.121 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання виключно у виді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як убачається з оскаржуваного вирок, в обґрунтування свого рішення при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України за ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції пославшись на наявність низки обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, за обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також, враховано і характризуючі дані особи обвинуваченого, зокрема, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, має молодий вік, місце проживання, неодружений, неофіційно працюючий, характеризується посередньо за місцями проживання, громадський порядок не порушує, умовно-достроково звільнено було від відбування покарання в 2014 році, притягувався до адміністративної відповідальності, однак після цього його поведінка вказує на виправлення, на обліках у наркологічному та психіатричному не перебуває, однак виявляє ознаки хвороби зі сторони психіки, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, шкодує про вчинене, одразу примирився з потерпілим, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має та просив суд суворо не карати ОСОБА_8 .

На час апеляційного розгляду обвинувачений офіційно працевлаштувався. По місцю роботи характеризується позитивно.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, апеляційний суд вважає, що вище зазначені обставини, є доведеними та такими, що дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тому застосування судом першої інстанції при призначенні покарання останньому норм ч.1 ст.69 КК України, є вірним та обґрунтованим.

Разом з цим, апеляційні доводи прокурора про відсутність достатніх підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є безумовно слушними.

Так, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, врахував, при цьому, одні і ті ж обставини як підстави для застосування до засудженого положень ст.69 КК України, фактично лише формально навів у вироку відповідні обставини, проте правильної оцінки їм не дав, рішення про застосування ст.75 КК України належно не мотивував, законні підстави про доцільність звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання не встановив.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження встановлено те, що при вирішенні питання звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції залишив поза належною увагою, тяжкість правопорушення, його характер і ступінь суспільної небезпечності, наслідки вчиненого, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст.75 КК України.

Крім того, слід належно взяти до уваги і інформацію досудової доповіді Богунського РВ Філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області відносно ОСОБА_8 (а.п.119-122). Так, орган пробації вважає, що відносно ОСОБА_8 застосування соціально-виховних заходів, що необхідно для впливу на поведінку останнього з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень не можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. Крім того, з витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення (а.п.123), вбачається і те, що рівень вчинення повторного кримінального правопорушення є високим, рівень ризиків небезпеки обвинуваченого для суспільства є, також, високим.

Вище зазначене (тяжкість правопорушення, наслідки вчиненого, тощо), як і дані котрі підтверджують явну суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 , схильність останнього до вчинення ним кримінальних правопорушень, виключає застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України при призначенні покарання.

При цьому, низка обставин, котрі визнані судом першої інстанції виключними, зокрема, виправлення поведінки обвинуваченого, ознаки хвороб зі сторони психіки, примирення з потерпілим, тощо, не є в даному конкретному випадку об`єктивними підставними з якими можна пов`язати можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, а тому вирок Богунського районного суду м.Житомира від 18.08.2023 відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, з призначенням ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням ст.69 КК України (нижче від найнижчої межі), однак виключно у виді позбавлення волі (однак меншого розміру визначеного судом першої інстанції).

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 18.08.2023 відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбуття призначеного судом покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання з метою приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :