ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/606/24 Справа № 206/1462/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000084 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 січня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що наявні упередженість суду та підстави для його відводу.

Так, судом було проігноровано не вручення обвинуваченому та йому як захиснику клопотання прокурора та матеріалів, якими обгрунтовується клопотання, у зв`язку з чим було порушено право обвинуваченого на захист, а також, що до клопотання не долучено жодних доказів.

Окрім того, суд до ухвалення вироку визнав, що інкриміновані обвинуваченому злочини вчинені і ризик летальності створює обвинувачений ОСОБА_6 , також обгрунтовує своє рішення попередньою ухвалою, яка не була скасована апеляційним судом та не має преюдиційного характеру.

Стверджує, що суд не перевірив обгрунтованість підозри, не дослідив докази та не посилався на них в ухвалі.

Зазначає, що прокурором клопотання було подано з порушенням строків, передбачених ст.199 КПК України, а тому суд не мав права його розглядати.

Також ухвала суду аналогічна попереднім ухвалам.

Зазначає, що раніше ухвалою від 18.05.2023 року ОСОБА_6 було продовження строк тримання під вартою, однак вказана ухвала була скасована ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2023 року з підстав істотного порушення судом вимог КПК України.

Окрім того, суд не дотримався ст. 193, 194 КПК України.

Посилається на те, що ризики не доведені, а висновки суду є припущеннями.

Стверджує, що в порушення ст. 178, 196 КПК України суд не врахував обставин, доказів, міцних соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, вік і стан здоров`я, позитивну репутацію, майновий стан, відсутність судимостей ОСОБА_6 .

Зазначає, що судом в ухвалі надмірно скорочена його позиція з приводу цього клопотання, а їх відхилення не обгрунтовано.

Також суд першої інстанції проігнорував практику ЄСПЛ та навіть не розглянув можливість внесення застави.

Посилається на те, що покази потерпілих та двох свідків підтверджують необгрунтованість обвинувачення та непричетність ОСОБА_6 до хуліганства та вбивства.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 січня 2024 року, також визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачується зокрема у вчиненні особливо тяжкого злочину, окрім того, враховано покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, наявність введеного в Україні воєнного стану, а також, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, відповідно до ст.89 КК України не судимий.

До початку судового розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд цього провадження за його відсутності, оскільки в нього закінчився строк договору на надання правової допомоги обвинуваченому, надані пояснення в попередньому судовому засіданні до оголошення перерви підтримує.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність прокурора та захисника, проти чого не заперечував обвинувачений ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 надійшла до Дніпровського апеляційного суду 18.12.2023 року.

19.12.2023 року вказана апеляційна скарга захисника була призначена до розгляду на 14.00 годину 20.12.2023 року, також на електронну адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська був направлений запит щодо термінового направлення на адресу Дніпровського апеляційного суду копій матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом з цим, розгляд провадження 20.12.2023 року не відбувся, оскільки до суду апеляційної інстанції не надійшли матеріали провадження, які були витребувані з суду першої інстанції, внаслідок чого провадження було відкладено на 09.15 годин 26.12.2023 року.

Однак 26.12.2023 року розгляд провадження був відкладений на 14.00 годину 03.01.2024 року, у зв`язку з відсутністю матеріалів провадження на встановлений час розгляду цього провадження, оскільки матеріали щодо ОСОБА_6 надійшли до суду 26.12.2023 року після 10.00 години, що підтверджується автоматизованою системою документообігу суду.

03.01.2024 року під час розгляду цього провадження о 14.21 годин оголошено перерву, у зв`язку із тим, що було оголошено повітряну тривогу та чутно вибухи, що узгоджується із рішенням Ради суддів України № 23 від 05.08.2022 року, відповідно до якого, звернуто увагу, в тому числі суддів на недопустимість ігнорування сигналів повітряної тривоги, та постановою Верховного Суду від 22.12.2022 року (справа №910/2116/21 (910/12050/21), відповідно до якої, при розв`язанні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал повітряної тривоги суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, далі о 14.30 годин розгляд було відновлено, однак із повторним оголошенням тривоги о 14.50 годин було оголошено перерву та наступне судове засідання було призначено на 10.30 годин 09.01.2024 року.

09.01.2024 року у цьому провадженні у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_8 на лікарняному відбулась її заміна на суддю ОСОБА_4 , щодо продовження розгляду провадження в новому складі суду з тієї стадії, коли було оголошено перерву, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував, тому відповідно розгляд провадження був продовжений в новому складі суддів.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебував обвинувальний акт № 0000084 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 11.02.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 11.12.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, також враховано особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, оскільки не одружений, не працевлаштований, не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, відповідно до ст.89 КК України не судимий. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- незаконно впливати на потерпілих, оскільки обвинувачений з потерпілими перебуває в родинних зв`язках, знає де вони проживають, а також з огляду на те, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення вчинені із застосуванням насильства та використанням вогнепальної зброї.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки, оскільки відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою, де буде проживати обвинувачений у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та тієї обставини, що потерпілі проживають неподалік від місця проживання обвинуваченого, що підвищує ризик можливого на них впливу зі сторони обвинуваченого з огляду на те, що інкриміновані обвинуваченому злочини, вчинені із застосуванням насильства та використанням вогнепальної зброї.

При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави, з урахуванням того, що судом вже допитані потерпілі та свідки, а тому доводи захисника про те, що суд проігнорував практику ЄСПЛ та не розглянув можливість внесення застави є безпідставними.

Таким чином, підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Доводи апеляційної скарги щодо упередженості суду та наявності підстав його відводу не заслуговують на увагу, оскільки сторона захисту не позбавлена права звернутись до суду з клопотанням про відвід судді на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України, однак матеріали провадження не містять відомостей щодо звернення сторони захисту до суду з таким клопотанням.

Твердження захисника, що судом було проігноровано не вручення обвинуваченому та йому як захиснику клопотання прокурора та матеріалів, якими обгрунтовується клопотання, а також, що клопотання було подано з порушенням строків, передбачених ст.199 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 клопотання прокурора отримав, про що свідчить його підпис (а.п.146 т.4). Також відповідно до журналу судового засідання сторона захисту не просила час на додаткове ознайомлення з матеріалами клопотання.

Посилання захисника на те, що суд до ухвалення вироку визнав, що інкриміновані обвинуваченому злочини вчинені і ризик летальності створює обвинувачений ОСОБА_6 колегія суддів вважає таким, що не є підставою для скасування рішення суду та зміни запобіжного заходу, оскільки суд виходив із обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, зокрема, спричинення смерті потерпілому, встановлених судом ризиків - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та вказав, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінки доказів у справі у розумінні ст. 84-86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд обгрунтовує своє рішення попередньою ухвалою, яка не була скасована апеляційним судом та не має преюдиційного значення, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки погоджується з тим, що попередні судові рішення в цьому випадку не мають преюдиціального значення відповідно до ст.90 КПК України, разом з цим, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого та наявних ризиків, а ухвали від 17.10.2023 року та 30.10.2023 року зазначені в контексті того, який запобіжний захід продовжено щодо обвинуваченого та без посилання на їх преюдиціальне значення.

Твердження захисника, що суд не перевірив обгрунтованість підозри, не дослідив докази та не посилався на них в ухвалі, а також, що покази потерпілих та двох свідків підтверджують необгрунтованість обвинувачення та непричетність ОСОБА_6 до хуліганства та вбивства не можуть бути взяті до уваги, оскільки обгрунтованість підозри була належним чином перевірена слідчим суддею під час вирішення питання щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобіжний захід продовжено щодо особи, обвинувальний акт щодо якої розглядається судом, та встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Посилання захисника на те, що ухвала суду аналогічна попереднім ухвалам, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки суд при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність тих чи інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, чому суд першої інстанції надав оцінку в своїй ухвалі.

Доводи захисника про те, що раніше ухвалою від 18.05.2023 року ОСОБА_6 було продовження строк тримання під вартою, однак вказана ухвала була скасована ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2023 року з підстав істотного порушення судом вимог КПК України не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2023 року (а.п.111-112 т.3) була скасована ухвалою суду апеляційної інстанції 08.06.2023 року (а.м.к.п. 44-54) з тих підстав, що у відкритому судовому засіданні судом першої інстанції було обрано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, при цьому в мотивувальній частині свого рішення суд вказує на вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу, окрім того, прокурор в клопотанні просив продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.п.104-110 т.3).

Що стосується ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2023 року, яка оскаржується, то таких порушень, які були встановлені судом апеляційної інстанції в ухвалі суду першої інстанції від 18.05.2023 року, які стали підставою для її скасування, колегією суддів не встановлено, оскільки мотивувальна та резолютивна частини ухвали від 11.12.2023 року не суперечать один одному, та відповідають розглянутому клопотанню.

Твердження захисника про те, що суд не дотримався вимог ст. 193, 194 КПК України, оскільки стороні захисту не було надано часу заявити клопотання про дослідження доказів та допит свідків, є безпідставним, оскільки з технічного запису судового засідання від 11.12.2023 року вбачається, що сторона захисту будь-яких клопотань не заявляла, при цьому суд першої інстанції не обмежував ані захисника, ані обвинуваченого у часі під час їх виступу.

Посилання захисника на те, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 178, 196 КПК України, а також, що суд не врахував обставин, доказів, міцних соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, вік і стан здоров`я, позитивну репутацію, майновий стан, відсутність судимостей ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам КПК України, оскільки містить всі необхідні відомості, передбачені п. 2, 3 ч.1 ст.196 КПК України, оскільки суд з урахуванням особи обвинуваченого, встановлених ризиків продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави. Окрім того, матеріали провадження не містять відомостей про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та неможливості його перебування під вартою за станом здоров`я.

Твердження захисника, що судом в ухвалі надмірно скорочена його позиція з приводу цього клопотання, а їх відхилення не обгрунтовано на думку колегії суддів не є підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідно до змісту ухвали суд надав оцінку доводам захисника.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Посилання захисника на рішення ВРП, відповідно до яких суддів було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ст.3 Закону України Про Вищу раду правосуддя до повноважень ВРП належить забезпечення здійснення органом дисциплінарних проваджень щодо судді та розгляд скарг, та оцінка чи врахування прийнятих ВРП рішень не визначені ст. 196, 372, 419 КПК України при прийнятті ухвал слідчими суддями та судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу.

Щодо посилання захисника на роз`яснення судового рішення суду апеляційної інстанції відповідно до ст.418 КПК України, то колегія суддів вважає його безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18.11.2019 року (справа № 367/3068/17) роз`ясненню згідно із ч. 1 ст. 380 КПК України підлягає не будь-яке судове рішення, а лише те, яке дійсно є незрозумілим, при цьому воно є результатом судового провадження та яким вирішено питання, що становило предмет його розгляду.

Крім того, слід зазначити, що на час апеляційного перегляду у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 20.12.2023 року був ухвалений обвинувальний вирок, відповідно до якого, запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою, а тому наразі обвинувачений перебуває під вартою за вироком суду, при цьому сторона захисту не позбавлена можливості подати апеляційну скаргу, з підстав непогодження із судовим рішенням.

Також колегія суддів враховує те, що ОСОБА_6 був затриманий 10.01.2023 року, а 03.04.2023 року обвинувальний акт вже був затверджений та скерований до суду, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 11.12.2023 року був продовжений на стадії судового розгляду після допиту потерпілих, свідків, дослідження доказів, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що на думку колегії суддів свідчить про відсутність затягування судового розгляду і надмірного тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи складність кримінального провадження, обсяг обвинувачення та необхідність часу для організації належного судового розгляду.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4