Справа № 352/2313/23
Провадження № 1-кп/352/282/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000260 від 20.07.2023 р. про обвинувачення :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , неофіційно працюючого різноробочим на приватних новобудовах, розлученого, утриманця двох малолітніх дітей 2008 р.н. та 2018 р.н. та матері ІНФОРМАЦІЯ_2 інваліда другої групи, з базовою середньою освітою, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, депутатам будь-якої не обирався, раніше судимого : 20.11.2019 р. Калуським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки вісім місяців, згідно ухвали Сарненського районного суду Рівенської області від 02.09.2021 р. умовно-достроково звільненого від відбування призначеного покарання з невідбутою частиною покарання один рік один місяць вісімнадцять днів, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна.

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

24 лютого 2022 р. указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому Указами Президента України дію воєнного стану на всій території України неодноразово продовжувалося і він діє по даний час.

12.07.2023 р. приблизно о 04:00 год., ОСОБА_7 , маючи незняту та непогашену у встановленому Законом порядку судимість за скоєння корисливого злочину, вийшов зі свого місця проживання та направився до с. Клузів, Угринівської ТГ, Івано-Франківської області.

Цього ж дня, приблизно о 06 год. 10 хв., ОСОБА_7 , проходячи повз господарство АДРЕСА_3 , побачив на ганку на території вищезазначеного будинковолодіння залишений без нагляду велосипед синього кольору, який вирішив таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, а власник майна перебуває в житловому будинку, шляхом вільного доступу, через привідкриту хвіртку, зайшов на територію вищевказаного господарства, звідки таємно викрав велосипед марки «INTENZO», моделі «Energy», синього кольору з салатовими неоновими вставками, вартістю 4737 грн.

Після цього, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 4737 (чотири тисячі сімсот тридцять сім) гривень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілим дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Також суду показав, що дуже шкодує за наслідками скоєного. Йому соромно за скоєне перед потерпілим та знайомими односельчанами. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища, а всі заподіяні потерпілому матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпілий ОСОБА_6 , подав суду письмову заяву, змістом якої стверджується, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю відшкодував спричинену йому злочином шкоду, жодних претензій до останнього не має. Просить суд суворо обвинуваченого не карати та призначити йому покарання на власний розсуд. Окрім того, просив кримінальне провадження розглядати за його відсутності.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду свої доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він в умовах воєнного стану, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні потерпілому своїми неправомірними діяннями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку потерпілого щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 , як і те, що останній вкрай негативно ставиться до вчиненого; неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища; працюючи хоч і неофіційно проте займаються суспільно-корисною працею; має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно; являється утриманцем двох малолітніх дітей та матері- інваліда другої групи, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; зі слів має незадовільний стан здоров`я; раніше судимий.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, даних про особу ОСОБА_7 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Питання щодо обрання чи заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 : обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 прокласти на орган пробації за місцем проживання останнього.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме два DVD-R диски з відеозаписами з камер відеонагляду приміщення ломбарду «ЄВ.РО Фінанс» та з приміщення ГБК «Довга нива» - зберігати при матеріалах даного кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 717 грн. понесених НДЕКЦ МВС України в Івано-Франківській області судових витрат на проведення судової товарознавчої експертизи.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ