Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/1107/20

Номер провадження: 1-кп/511/19/23

04 грудня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000826, внесене в ЄРДР 21.06.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Жолобне Новоград-Волинського району Житомирської області, з вищою освітою, викладача, вдови, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України за наступних обставин.

27 березня 2012 на підставі розпорядження голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області N?33/к-2012, ОСОБА_7 призначена на посаду першого заступника голови Роздільнянської районної державної адміністрації та їй присвоєно дев`ятий ранг державного службовця, що відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону за N3610-VI від 07.07.2011) відноситься до п`ятої категорії посад державних службовців.

Розпорядженням першого заступника голови Роздільнянської районної державної N?71/К-2012 від 11 червня 2012 року) на ОСОБА_7 покладено тимчасово виконання обов`язків голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, які здійснювала до 25 червня 2012 року.

Роздільнянська районна державна адміністрація здійснює свої повноваження та діяльність згідно Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року N?586-XIV, зі змінами та доповненнями (далі-Закон), в статті першої якого зазначено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Голови місцевих державних адміністрацій очолюють місцеві державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень, тощо.

У разі відсутності голови місцевої державної адміністрації його функції і повноваження виконує перший заступник голови, а у разі відсутності останнього - один із заступників голови місцевої державної адміністрації (ст. 39 Закону).

Статтею 6 Закону визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, щорічного послання Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актів міністрів України міністерства інших центральних органів виконавчої влади який відповідно до закону забезпечить нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством (ст. 41 Закону).

Згідно Закону та розподілу основних обов`язків та галузей народногосподарського комплексу, сфер соціально-економічного, політичного, культурного життя Роздільнянського району між головою райдержадміністрації та його заступниками для здійснення власних і делегованих повноважень виконавчої влади, затверджених розпорядженням голови районної державної адміністрації від 02.02.2012 N153/А-2012 та додатку до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.02.2012 N153/А-2012 (у редакції розпорядження голови районної державної адміністрації від 04.05.2012 N451/A-2012), а також відповідно до розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації N71/К-2012 від 11.06.2012, ОСОБА_7 як виконувач обов`язків голови Роздільнянської районної державної адміністрації здійснювала керівництво діяльністю районної державної адміністрації, несла відповідальність за виконання покладених на районну державну адміністрацію завдань і функцій. Представляла районну державну адміністрацію у відносинах з центральними та обласними органами державної влади, органами місцевого самоврядування, політичними партіями, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами. На виконання власних і делегованих повноважень була наділена повноваженнями одноособово видавати розпорядження, доручення, інші акти з питань віднесених законодавством України до компетенції районної державної адміністрації, утворювати та очолювати колегію районної державної адміністрації; очолювати: політичну консультативну раду, постійно діючу комісію з питань розгляду звернення громадян, координаційну раду по забезпеченню надходжень до місцевих бюджетів; видавати обов`язкові для виконання розпорядження керівникам підприємств, установ, організацій, їх філій та відділень незалежно від форм власності згідно з чинним законодавством; контролювати діяльність: фінансового управління, державного реєстратора, державного адміністратора, юридичного відділу апарату райдержадміністрації, тощо.

Отже, ОСОБА_7 як виконувач обов`язків керівника Роздільнянської районної держаної адміністрації була наділена правом у межах своєї компетенції пред`являти вимоги, а також приймати рішення, обов`язкові для виконання юридичними та фізичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, тобто була особою, яка здійснювала функції представника влади, та відповідно до покладених на неї обов`язків наділена організаційно-розпорядчими функціями.

Разом з тим, згідно з розподілом основних обов`язків та галузей народногосподарського комплексу, сфер соціально-економічного, політичного, культурного життя Роздільнянського району між головою райдержадміністрації та його заступниками для здійснення власних і делегованих повноважень виконавчої влади, затверджених розпорядженням голови районної державної адміністрації від 02.02.2012 N153/A-2012 та додатку до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.02.2012 N153/А-2012 (у редакції розпорядження голови районної державної адміністрації від 04.05.2012 N451/A-2012) ОСОБА_7 , обіймаючи посаду першого заступника голови райдержадміністрації наділена організаційно-розпорядчими функціями, а саме: була відповідальною за затвердження матеріалів погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок; розробку проектів програм раціонального використання земель, охорони земельних ресурсів; розроблення та забезпечення виконання, затверджених у встановленому законом порядку, програм раціонального використання земель та лісів; здійснювати контроль за розпорядженням землями відповідно до законодавства; очолювати районну постійно діючу комісію з питань регулювання земельних відносин, тощо.

Згідно п. 1 примітки до ст. 364 КК України (в редакції Закону N3207-VI від 07.04.2011), службовими особами у статтях 364, 365, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до п. 2 примітки до ст. 368 КК України (в редакції Закону N3207-VI від 07.04.2011) службовими особами, які займають відповідальне становище, є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364, посади яких згідно зі статтею 25 Закону України «Про державну службу» віднесені до третьої, четвертої, п`ятої та шостої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників органів державної влади та управління, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

3 огляду на викладене, ОСОБА_7 обіймаючи посаду першого, заступника голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області та виконуючи повноваження голови райдержадміністрації, згідно розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації N71/K-2012 від 11.06.2012, була службовою особою, яка здійснювала функції представника виконавчої влади, була наділена організаційно розпорядчими функціями та обіймаючи 5-у категорії посад державних службовців згідно примітки 2 до статті 368 КК України була службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Пунктом 2 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції Закону N1377-IV від 11.12.2003) закріплено повноваження місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля, серед яких - розпорядження землями державної власності відповідно до закону.

Земельні ділянки державної або комунальної власності передаються у власність безоплатно у т.ч. й для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на підставі клопотання зацікавлених громадян за рішенням ради міністрів Автономної Республіки Крим, районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної ділянки у порядку, встановленому ст.118 Земельного кодексу України (в редакції Закону N 3523-VI від 16.06.2011).

Згідно п. 12 Розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, N2768-III (в редакції Закону 4226-VI від 22.12.2011), до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно п.34 розділу ІІ інструкції з діловодства в Роздільнянській районній державній адміністрації, затвердженої Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 16.10.2012 N958/A-2012 голова районної державної адміністрації видає розпорядження одноособово.

Таким чином, до службових повноважень ОСОБА_7 , як виконувача обов`язків голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, входило видання розпоряджень про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності Роздільнянського району Одеської області, що розташовані за межами населених пунктів, що є першочерговим етапом отримання у власність земельної ділянки, згідно ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції Закону N 3523-VI від 16.06.2011), затвердження проекту землеустрою та передачу громадянам у власність земельних ділянок.

Проте, ОСОБА_7 будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використала надані їй владні повноваження з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення шляхом одержання хабара у великому розмірі та в червні 2012 року отримала від ОСОБА_9 хабар у великому розмірі за наступних обставин.

Так, на початку червня 2012 року суб`єкт підприємницької діяльності, громадянин України ОСОБА_9 вирішив зайнятися діяльністю, пов`язаної з туризмом. З цією метою, ОСОБА_9 вирішив скористатись своїм правом гарантованим Конституцією України на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для встановлення на ній будиночків для відпочинку.

Попередньо оглянувши декілька земельних ділянок, його увагу привернула земельна ділянка, яка розташована на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, оскільки критеріями вибору земельної ділянки були наявність водоймища та вигідне сполучення. Після чого ОСОБА_9 , з метою отримання безоплатно у власність земельної ділянки для реалізації своїх намірів, звернувся до голови Єреміївської сільської ради ОСОБА_10 , який повідомив, що земельні ділянки, які можливо отримати у власність у межах населеного пункту с. Єреміївка відсутні, а надання земельних ділянок у власність, які перебувають за межами населеного пункту належить до компетенції Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, та повідомив, що земельними питаннями, які віднесені до компетенції райдержадміністрації займається перший заступник голови районної державної адміністрації ОСОБА_7 .

Під час зустрічі з ОСОБА_7 . ОСОБА_9 повідомив їй свої наміри щодо отримання безоплатно у власність земельної ділянки для розміщення на цій землі будиночків для відпочинку, на що ОСОБА_7 погодилася посприяти йому у цьому та запропонувала поїхати та оглянути на місці земельну ділянку.

Після спільного огляду земельної ділянки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 домовилися про зустріч в приміщення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, яка розташована за адресою: м. Роздільна, вул. Незалежності, 9, для подачі ОСОБА_9 необхідних документів.

Через деякий час ОСОБА_9 приїхав до райдержадміністрації, де зустрівся з ОСОБА_7 . В ході розмови з`ясувалося, що оглянута земельна ділянка зайнята та її не можливо отримати у власність. В результаті чого ОСОБА_7 наказала начальнику юридичного відділу апарату райдержадміністрації ОСОБА_11 знайти іншу земельну ділянку, яка вільна та розташована на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за межами населеного пункту.

Під час наступної зустрічі у своєму службовому кабінеті, який розташований у приміщенні райдержадміністрації за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_9 , що є вільна земельна ділянка, яка розташована на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за межами населеного пункту та повідомила, що вказана ділянка має площу приблизно 6 га та є можливість передати її під особисте селянське господарство, але не більше ніж по 2 га на одну людину, у зв`язку з чим йому необхідно подати документи ще від двох осіб для оформлення на них по 2 га землі та повідомила, що першим етапом оформлення земельної ділянки у власність є отримання розпорядження райдержадміністрації про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

Після обговорення цього питання, перебуваючи у своєму службовому кабінеті за вищевказаною адресою, під час розмови із ОСОБА_9 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне особисте збагачення, шляхом одержання хабара від ОСОБА_9 за виконання в інтересах останнього дій з використанням наданої влади та покладених на неї організаційно-розпорядчих обов`язків, а саме: за надання безоплатно у власність ОСОБА_9 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 5,43 га, розташованої на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за межами населеного пункту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливим мотивом, з метою одержання хабара, повідомила ОСОБА_9 , що для отримання безоплатно земельної ділянки у власність є сплата ним коштів на розвиток району, із розрахунку 70 дол. США за кожну сотку землі, тобто у сумі 42 тис. дол. США, які він повинен сплатити за два дні до отримання розпорядження про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Під час наступної зустрічі, 13 червня 2012 року, перебуваючи у своєму службовому кабінеті, який розташований у приміщенні райдержадміністрації за адресою: АДРЕСА_2 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на отримання хабара і намагаючись унеможливити її викриття правоохоронними органами, ОСОБА_7 передала ОСОБА_9 реквізити банківського рахунку свого знайомого ОСОБА_12 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», повідомивши при цьому ОСОБА_13 що оговорену раніше суму грошових коштів він повинен перевести на вказаний банківський рахунок.

ОСОБА_7 не поставила до відома ОСОБА_12 про справжній характер своїх намірів щодо використання вказаного рахунку, відкритого на його ім`я та останній не був обізнаний про її злочинний умисел.

Про свою домовленість з ОСОБА_7 . ОСОБА_9 повідомив свого знайомого ОСОБА_14 та свою дружину ОСОБА_15 та вони з метою оформлення земельних ділянок приблизно по 2 та на кожного оформили нотаріальну довіреність на уповноваження ОСОБА_9 представляти їх інтереси.

Зрозумівши, що вказана ОСОБА_7 сума коштів передаватиметься в якості хабара, а не як внесок в розвиток району, 19.06.2012 ОСОБА_9 звернувся з заявою до правоохоронних органів.

19 червня 2012 року ОСОБА_7 під час зустрічі з ОСОБА_9 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, розташованого у приміщенні Роздільнянської районної державної адміністрації за вище вказаною адресою, підтвердила свій намір ОСОБА_9 в отриманні хабара, зменшивши суму коштів за отримання земельної ділянки до 16 тис. дол. США, та зазначила, що це в гривневому еквіваленті становить 128 000,00 грн. В той же час ОСОБА_9 в приміщенні службового кабінету ОСОБА_7 передав останній свою заяву з додатками та написані ним заяви з додатками від осіб, за дорученням яких він діяв, на отримання у власність земельних ділянок по 1,81 га на кожного.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на отримання хабара від ОСОБА_9 та не дотримуючись порядку розгляду звернень про набуття права на землю, який діяв в райдержадміністрації, згідно Положення про створення та головні функції постійної комісії з розгляду звернень про набуття права на землю, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації N97/A-2012 від 16.01.2012, вказані заяви ОСОБА_7 доручила розглядати начальнику юридичного відділу апарату райдержадміністрації, на що був підготовлений проект розпорядження про надання дозволу громадянам згідно списку на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів) за підписом тимчасово виконуючої обов`язків голови Роздільнянської районної державної адміністрації ОСОБА_7 .

22.06.2012 року ОСОБА_9 вимушений продовжувати діяти відповідно до незаконних вимог ОСОБА_7 , перерахував для ОСОБА_7 на картковий банківський рахунок N? НОМЕР_1 , відкритий в Одеській обласній дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 128 000,00 гривень у якості хабара для ОСОБА_7 за надання у власність земельних ділянок.

Для надання підтвердження про перерахування вказаної суми грошових коштів на рахунок ОСОБА_12 отримав банківську квитанцію N12F246811 від 22.06.2012 для подальшої передачі її ОСОБА_7 .

Цього ж дня ОСОБА_7 , під час зустрічі з ОСОБА_9 у невстановлений в ході досудового слідства час, перебуваючи в автомобілі ОСОБА_9 , слідуючи у напряму з с. Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області до м. Роздільна Одеської області, одержала від ОСОБА_9 у обумовлений нею спосіб хабар у розмірі 128 000,00 грн., про що свідчить надана їй ОСОБА_9 квитанція N12F246811 від 22.06.2012 про перерахування на картковий банківський рахунок НОМЕР_2 , відкритий в Одеській обласній дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_12 грошових коштів для неї у якості хабара у розмірі 128 000,00 грн.

Після чого ОСОБА_7 була затримана працівниками правоохоронних органів.

Сума отриманої ОСОБА_7 незаконної винагороди у вигляді хабара від громадянина ОСОБА_9 такий, що у двісті і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений на 2012 рік, та вважається хабаром у великому розмірі, згідно примітки 1 до ст. 368 КК України (в редакції Закону No3207-VI від 07.04.2011).

Таким чином, ОСОБА_7 , тимчасово виконуючи повноваження голови Роздільнянської райдержадміністрації та обіймаючи посаду першого заступника голови Роздільнянської районної державної адміністрації, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи надані владні повноваження голови районної державної адміністрації та покладені на неї організаційно-розпорядчі обов`язки, будучи наділеною повноваженнями, згідно положень ст. 14 Конституції України, ст. ст. 6, 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 118 Земельного Кодексу України та п. 12 Перехідних положень до Земельного Кодексу України щодо виділення за своїм розпорядженням громадянам України на безоплатній основі для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок площею до двох гектарів, на початку червня 2012 року, перебуваючи у своєму службовому кабінеті, який розташований у приміщенні

Роздільнянської районної державної адміністрації за адресою: м. Роздільна, вул. Незалежності, 9, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне особисте збагачення, шляхом одержання хабара у великому розмірі від ОСОБА_9 за виконання в інтересах останнього дій з використанням наданої їй влади, а саме: за надання у власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 5,43 га, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою одержання хабара, висловила ОСОБА_9 протиправну вимогу про передачу їй 128 000,00 гривень в якості хабара, який він повинен надати в обумовлений нею спосіб з метою уникнення викриття її дій правоохоронними органами, за два дні до отримання розпорядження про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, що розташовані за межами населених пунктів загальною площею 5,43 га, а 22.06.2012 в невстановлений в ході досудового слідства час, перебуваючи в автомобілі ОСОБА_9 , слідуючи у напряму з с. Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області до м. Роздільна Одеської області, одержала в обумовлений нею спосіб від

ОСОБА_9 суму грошових коштів у якості хабара у розмірі 128 000,00 гривень за надання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 5,43 га, розташованої на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за межами населеного пункту.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону N?3207-VI від 07.04.2011), як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, в будь-якому вигляді хабара у великому розмірі за виконання в інтересах того, хто дає хабар будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчинені інкримінованого їй злочину не визнала, категорично заперечувала свою участь у вчиненні будь-яких злочинних дій, суду пояснила, що вона дійсно працювала на посаді першого заступника гллови Роздыльнянськоъ РДА станом на 22.06.2012 року. З ОСОБА_16 вона познайомилась в АДРЕСА_3 на курсах підвищення кваліфікації за проханням ОСОБА_17 голови Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, проконсультувати його друга по земельних питаннях. Вона порадила звернутись з цього приводу до юриста в РДА, але ОСОБА_16 дуже наполягав. Вона зустрілась з ОСОБА_16 у присутності свого знайомого ОСОБА_18 . ОСОБА_16 показував їм свої проекти розвитку бізнесу в Роздільнянському районі та попросив її підшукати підходящу земельну ділянку. 22-25 квітня 2012 року вона робила перевірку документів по земельних питаннях у ОСОБА_17 в Єреміївській сільській раді, та на вулиці в обідню перерву бачила автомобіль ОСОБА_16 , спитала у ОСОБА_17 , чого він чекає, той відповів, що ОСОБА_16 хоче, щоб йому показали місця для бізнесу і попросив її бути присутньої при показі вільних ділянок. Вони виїхали на автомобілі ОСОБА_16 , але в автомобілі пробилось колесо і вони так нікуди і не доїхали. Вона дала ОСОБА_16 усну консультацію, з чого починати оформлення ділянки, перше це впевнитись, що вона вільна, та вони розійшлися. В подальшому від ОСОБА_16 почали надходити наполегливі телефоні дзвінки. При чому ОСОБА_16 кожного разу телефонував з різних номерів, а її номер ОСОБА_16 дав той же ОСОБА_17 . Тобто зворотного зв`язку в неї з ОСОБА_16 не було, оскільки його номера телефонів постійно змінювались. Особисто вони зустрілись уже, коли ОСОБА_16 приніс до Роздільнянської РДА заяви. Вона з працівниками Роздільнянської РДА ОСОБА_19 та ОСОБА_20 обідала декілька разів в барі «Тодес» в м.Роздільна, ОСОБА_16 кілька днів підряд також сидів в тому ж барі, один раз підійшов до їх столика, став над ними і знов став питати про землю. Вона порадила йому готувати документи та подавати до РДА та представила йому двох юристів РДА, які сиділи разом з нею за столиком і запропонувала звертатись до них, якщо виникнуть питання. Наступного разу 19.06.2012 року ОСОБА_16 прийшов особисто до неї в робочий кабінет, щоб вона допомогла йому скласти заяву на оформлення земельної ділянки, вона направила його до юриста, щоб той йому допоміг, він повернувся, подякував та залишив заяву від свого імені та своєї дружини. 22.06.2012 року вона була на перевірці в с.Ново-Українка, їй зателефонував ОСОБА_16 та повідомив, що їде до них в РДА і хоче допомогти району. Раніше, приблизно 12-13 червня 2012 року він сам в телефонній розмові запропонував благодійну допомогу району, але яким чином не сказав. Десь у квітні 2012 року санстанція на п/п ОСОБА_21 виявила порушення і дала вказівку облаштувати п/п відповідно до санітарних норм. Представником перевіряючого органу тоді був ОСОБА_22 . Вона і порадила ОСОБА_16 зв`язатись з ОСОБА_22 і допомогти як спонсор облаштувати п/п Кучурган. Вона по попередній домовленості з ОСОБА_22 дала ОСОБА_16 його розрахунковий рахунок, але суми допомоги не озвучувались ні з чиєї сторони. Номер розрахункового рахунку ОСОБА_22 надіслав їй на мобільний телефон. ОСОБА_16 забрав її на своєму автомобілі з Ново-Українки та довіз до Роздільнянської РДА. По дорозі він дав їй квитанцію про допомогу району і став вимагати розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку. Але вона відповідала йому, що це рішення приймається колегіально, комісією по земельних питаннях, після узгодження з усіма інстанціями. Спочатку на заяву вона накладає резолюцію і спрямовує її на юридичний відділ, який перевіряє заяву та виготовляє проект розпорядження, це обов`язково для проектної організації. Для ОСОБА_16 проект розпорядження був виготовлений за підписом юриста ще до 22.06.2022 року і надісланий йому факсом. До розгляду заяви колегіально комісією ще взагалі справа не дійшла. Вона повідомила ОСОБА_16 , що сподівається, що в понеділок вже вийде Голова РДА і його питання вирішить. Раніше вже була спроба правоохоронних органів викрити її на отриманні хабара, для чого використовувались провокатори. Юрист РДА і цього разу повідомив їй, що ОСОБА_16 похожій на провокатора. Коли вона давала ОСОБА_16 номер розрахункового рахунку ОСОБА_22 для надання благодійної допомоги району, вона, знаючи. що ОСОБА_16 провокатор, навмисно змінила дві останні цифри рахунку, розуміючи, що гроші на цей рахунок не попадуть. Працівниця РДА ОСОБА_23 надрукувала невірний номер розрахунку та дала ОСОБА_16 . Але ОСОБА_16 наполягав, щоб вона зателефонувала ОСОБА_22 та спитала, чи надійшли кошти на рахунок. Вона, знаючи достовірно, що кошти на рахунок не надійшли, подзвонила ОСОБА_22 і спитала його про кошти, і той відповів, що ніякі кошти не надходили. Квитанцію про допомогу району ОСОБА_16 в своєму автомобілі поклав їй прямо у сумку, а в своєму кабінеті вона її зім`яла та викинула у смітник, навіть не дивлячись на неї, бо знала, що ніякі кошти на рахунок ОСОБА_22 не надійдуть.. Вона вийшла з кабінету на площу та побачила, що по площі бігають люди в чорних масках. Вона спитала одного з них, що відбувається, і той відповів, що вони шукають корупціонера ОСОБА_7 , яка перешкоджає бізнесменам. Тоді вона супроводила цих людей до свого кабінету. Вони просвітили їй лампою руки, права світилася, ліва ні. Тоді вони затиснули їй ліву руку і чимось намастили, засвітилася і ліва рука. Там було два понятих, яких привезли з собою ці люди з ОСОБА_24 . Слідчий спитав в неї, що вона брала у руки, вона показала на квитанцію у смітнику. Вони вилучили цю квитанцію, посадили її в автомобіль і повезли її в м.Одесу, де протримали до 04.00 год. ранку без сну, а потім почали допитувати. Вона має слабке здоров`я, стан після перенесеною тяжкої травми внаслідок ДТП. Вона була дуже стомлена та налякана, слідчий запропонував їй підписати якийсь документи, вона підписала і її відвезли в СІЗО. Наступного дня її знов привезли до слідчого і він сказав, що вчора вона не поставила підпис на якому то аркуші паперу. Вона підписала за його вказівкою документ, а він став голосно сміятися, що все, вона визнала свою провину. На її прохання надати їй адвоката їй було відмовлено. Наступного дня її привезли для проведення очної ставки з ОСОБА_22 . 23.06.2012 року на її день народження додому з армії повернувся її син і не знайшов її дома, згодом розшукав її у СІЗО, уклав угоду з адвокатом і той вступив у справу. На її думку, ОСОБА_16 не хотів ніякої землі, перешкод в її отриманні ніхто йому не чинив, він не зробив жодного документа, щоб отримати землю, оскільки, як сам поясняв, не мав грошей для ведення бізнесу та шукав спонсора. Всі записи їх розмов, які він зробив на диктофон, були здійснені без ухвали апеляційного суду, вчинені 12 та 13 червня 2012 року, між тим як заява до правоохоронних органів надійшла від ОСОБА_16 19.06.2012 року про протидію з її боку в отриманні ним документів на землю, але заяву до РДА про надання йому землі він подав також тільки 19.06.2012 року. Весь час до цього він її переслідував, провокував та записував на диктофон. Вважає, що таки записи отримані ОСОБА_16 незаконно в порушення Рішення КСУ №12/2011 щодо тлумачення ст..62 Конституції України і не можуть бути прийняті судом до уваги як доказ вчинення нею злочину. Квитанцію яку їй поклав у сумочку ОСОБА_16 , орган досудового розслідування довго не надав ні Приморському районному суду м.Одеси, який двічі направляв справу на досудове розслідування, ні стороні захисту, а долучив її до матеріалів кримінального провадження тільки зараз. Вказану квитанцію також вважає такою, що не має доказового значення, оскільки з її змісту випливає, що ОСОБА_22 22.06.2012 року самостійно поповнив власний рахунок в Банку на 128 000 грн., ні прізвища ОСОБА_16 , ні прізвища ОСОБА_25 у даній квитанції немає. Щодо її фрази на диктофонному запису, що вранці гроші, вечором стільці, то пояснила, що це був жарт з її боку.

Просила визнати всі докази, надані стороною обвинувачення, недопустимими та виправдати її, вважає, що відносно неї мала місце провокація злочину з боку правоохоронних органів.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За правилами ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За приписами частин 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно зі ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Як зазначено у ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 86 КПК визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

А згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Так на обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні та містяться у показаннях свідків, письмових та речових доказах, процесуальних документах, носіях інформації, матеріалах ОРС.

З огляду на позицію обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не визнала своєї вини у вчиненні злочину, судом дослідженні у повному обсязі всі докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, зокрема, допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що є пенсіонером, інвалідом 2 групи, ніде не працює. У 2012 році він був СПД, надавав послуги населенню по оренді майна та займався оптовою торгівлею. Тоді ж він вирішив підшукати місце неподалік від ОСОБА_26 траси з водоймою, знайшов річку «Свіная», зайшов до Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, хотів поставити будиночки для відпочинку та рибальства. Голова сільради ОСОБА_17 був зовсім не проти налагодити бізнес у селі, але сказав, що потрібно домовлятись в Роздільній та надав мобільний телефон ОСОБА_7 . Він їй зателефонував та вона призначила зустріч в м.Одеса на площі 10 Квітня, бо навчалась на курсах підвищення кваліфікації. 15.04.2012 року вони зустрілись в літньому кафе, ОСОБА_7 була ще з чоловіком на прізвище ОСОБА_27 , якого він знав, так як вони разом навчались в коледжі на одному курсі. В ході бесіди він виклав їй суть бізнесу. ОСОБА_7 сказала йому, що потрібно оформляти документи та надати допомогу району, що дорого коштує безкоштовна земля. Він їх розмову записував на власний мобільний телефон на диктофон за власною ініціативою. Сума в цей раз не озвучувалась. Наступна зустріч з ОСОБА_7 відбулась в м.Роздільна. Вони разом з ОСОБА_25 та ОСОБА_17 виїжджали вздовж річки та підібрали потрібну ділянку. Потім ОСОБА_25 запропонувала йому прибути до РДА для з`ясування чи вільна ділянка. Виявилось, що ділянка зайнята. Йому запропонували іншу ділянку вздовж річки. Він мав намір вичистити русло у річки та запустити туди рибу. Він був в кабінеті у юриста ОСОБА_11 . Той сказав, що на цю вільну ділянку потрібно робити викопіювання та подати документи на комісію. ОСОБА_7 на одинці повідомила йому, що земля варта грошей 70 доларів США за сотку. Оскільки ділянка була розміром 6 га, то вийшло 42000 доларів США, сторгувались на 32 000 доларів США. Гроші він повинен був сплатити за прийняття рішення про виділення йому земельної ділянки безкоштовно. Наступного разу на зустріч він взяв диктофон та записав вимоги ОСОБА_7 на диктофон. Остаточна сума 16 000 доларів США сказала ОСОБА_7 і що порадилась з ким-то. Він поклав 128 000 грн. на розрахунковий рахунок, який дала йому ОСОБА_7 , а квитанцію передав їй. Рахунок був не її, іншої особи. Він зателефонував їй та сказав, що гроші перевів. ОСОБА_7 повідомила, що вона в селі на засіданні, він під`їхав на автомобілі, забрав її та відвіз на роботу в м.Роздільна в РДА, по дорозі віддав банківську квитанцію. ОСОБА_7 сказала, що буде рухати цю процедуру. Він вийшов, а її затримали. Оскільки ділянка була розміром 6 га, то він вимушений був оформлювати її на трьох осіб по 2 га на кожного на себе, свою дружину та знайомого ОСОБА_28 . Так йому порадили ОСОБА_25 та ОСОБА_19 . Коли ОСОБА_25 сказала 42 000 доларів США за оформлення ділянки, він написав заяву до УБОЗ. Гроші в сумі 108 000 грн. дали йому працівники УБОЗ для перерахування ОСОБА_7 , а 20 000 грн. були його. Він їх перерахував у відділенні банку «Аваль», що на В.Арнаутській в м.Одеса. Банківський рахунок був надрукований на комп`ютері, так наказала зробити ОСОБА_7 своїй секретарші. Кому належить рахунок, він не питав. Але пізніше дізнався що рахунок належав однокласнику ОСОБА_29 . В касі банку він був особисто та перераховував гроші, але припускає, що міг бути там з ОСОБА_22 , оскільки працівники УБОЗ з такою сумою грошей одного його до Банку не пустили. З ним була супроводжувальна особа, прізвище якої він не знає. Але в касі банку біля віконця вказана особа стояла з ним та надавала касиру свої документи паспорт. Йому касир надала квитанцію, він передав її працівникам УБОЗ, її помітили спец речовиною і надали йому для передачі ОСОБА_7 . Коли помічали банківську квитанцію в приміщенні УБОЗ, при цьому був присутній керівник та поняті. Взагалі людей в кімнаті було багато. Квитанцію, яку він передав в автомобілі по дорозі в м.Роздільна, ОСОБА_7 поклала в білу дамську сумочку. В кабінеті вона надала йому візитку проектантів та він пішов. На електронну пошту він отримав чорнову копію розпорядження про надання у власність земельної ділянки від юриста ОСОБА_30 . Ярешка ще до передачі ОСОБА_7 грошей, для перевірки, щоб не було помилок і щоб показати, що земельна ділянка в роботі. Свідок стверджує, що мав реальний намір вести бізнес на території Роздільнянського району, що в нього був проект, був проектант, були спонсори з Ізраїлю, вони хотіли розмістити будиночки для туризму, відпочинку та рибальства. Він дійсно скаржився ОСОБА_25 , що дуже дорогий бензин для поїздок в м.Роздільна, але гроші в цей проект хотіли вкласти спонсори з Ізраїлю. З ОСОБА_17 він мав приятельські відносини, разом відвідували церкву, познайомились як раз вході пошуку земельної ділянки для бізнесу. В який строк він повинен був сплатити обумовлену суму грошей за виділення землі, він не пам`ятає. Суму ОСОБА_7 набрала на калькуляторі та показала йому. Тобто, коли він подав заяви до РДА, то всі питання з ОСОБА_25 вже були оговорені, заяву він складав в її кабінеті під її диктовку, а гроші сплатив на банківський рахунок пізніше. Він чув, що ОСОБА_7 мала кредити та не могла по ним розрахуватись. Він постійно телефонував ОСОБА_25 , так як вона йому говорила, які документи необхідно зібрати поетапно, і як він щось зробить, то щоб телефонував. Ось він і дзвонив їй особисто, бо вона була керівником, а не юрист. Він не повідомив інвесторів, що звернувся до УБОЗу з заявою про злочин, і коли ця історія отримала розголос, інвестори відмовились фінансувати це підприємство. На подачі заяви до РДА все і закінчилось.

Аналізуючи показання ОСОБА_9 суд приходить до висновку, що вони є надуманими, не відповідають дійсності та не підтверджують обвинувачення, висунуте ОСОБА_7 , зокрема, що ОСОБА_7 перешкоджала йому у виділенні земельних ділянок у власність для ведення підприємницької діяльності, порушувала порядок розгляду звернень про набуття права на землю, який діяв в райдержадміністрації, та що ОСОБА_9 взагалі мав намір займатися підприємницькою діяльності на території Роздільнянського району (Єреміївська сільська рада), що, в свою чергу, свідчить про створення ОСОБА_9 умов для провокації хабара, тобто на вчинення злочину, який ОСОБА_7 не мала наміру вчиняти.

Свідок ОСОБА_12 надав показання, згідно який він працює в Обласному центрі контролю по профілактиці захворювань МОЗ на посаді заступника директора. У 2012 році він перевіряв п/п «Кучурган» на дотримання порядку санітарно-епідеміологічного благополуччя населення. Роздільнянське РДА повинно було забезпечити їх співробітників усім необхідним для роботи. На п/п «Кучурган» були відсутні ємкості для дезінфекції у кількості 5 одиниць, про що була повідомлена ОСОБА_7 . Їх потрібно було обов`язково придбати. Щодо грошей, які надійшли на його банківський рахунок, йому про їх походження нічого не відомо, як і про чоловіка, який їх перевів, його прізвище він дізнався з банківської роздруківки. 22.06.2012 року до нього підійшли працівники правоохоронного органу, за їх наполяганням він взяв з дому банківську картку, паспорт, вони пішли в касу Райффайзен Банк «Аваль», він зняв з карткового рахунку гроші та віддав їх правоохоронцям. Номер карткового рахунку він дійсно давав ОСОБА_7 за допомогою СМС повідомлення для придбання ємкостей на п/п «Кучурган». РДА не могла їх придбати за кошти установи. Але, за повідомленням ОСОБА_7 , появився нібито чоловік, який готовий був їх придбати. ОСОБА_7 запропонувала варіант, що цей чоловік перерахує гроші на придбання ємкостей на його карту. Сума не оговорювалась. Але всі ці домовленості були в квітні місяці 2012 року і актуальні вони були станом на момент перевірки п/п «Кучурган» квітень 2012 року. 22.06.2012 року у першій половині дня на його картку надішли 128 000 грн. Але правоохоронці сказали йому, що це кошти для ОСОБА_7 та спитали, чи знає він таку. Банк не зміг одразу видати таку велику суму грошей налом, видавав двома траншами. Сам він на свій рахунок ніяких коштів не клав. Про надходження на картку грошей він дізнався за допомогою СМС повідомлення і буквально через 10 хвилин до нього підійшли працівники правоохоронних органів, він сам знаходився на той час в стоматологічній клініці. Правоохоронці стояли разом з ним в касі банку та одразу забрали гроші, а також наказали йому взяти в касі роздруківку, від кого надійшли ці кошти, в роздруківці було прізвище чоловіка, якого він не знав.. Картковий рахунок, на якій надійшли кошти , належав йому, це був зарплатний рахунок, так як він працював також в ГО «Молодіжний центр розвитку», на цю картку йому надходила зарплата та ось ці невідомі 128 000 грн. Перед надходженням на картку коштів йому ніхто не телефонував, про їх надходження не попереджав.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що у 2012 році займав посаду Голови Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. До нього приїхав раніше не знайомий йому громадянин ОСОБА_16 , показав книжку, хотів будувати будиночки відпочинку на березі Хаджибейського лиману або на ставку. Він дав йому контакти ОСОБА_7 , так як вона займалась земельними питаннями та спрямував до Роздільнянської РДА, оскільки в сільраді вільної землі не було. ОСОБА_16 деякий час їздив до нього, пропонував йому гроші, він не взяв, потім ОСОБА_16 зник і пізніше він дізнався, що трапилося з ОСОБА_7 РДА дала викопіювання, що на території сільради є вільна земля, він погодив своїм підписом це викопіювання, за це ОСОБА_16 хотів йому заплатити, виходив, з ким то спілкувався по телефону, повертався, він запропонованих грошей від ОСОБА_16 не взяв та вигнав його. Суму винагороди ОСОБА_16 не озвучував. Він запропонував ОСОБА_16 придбати за ці гроші продукти та роздати дітям на святкуванні. Жукова це не влаштувало. Він ніколи не представляв ОСОБА_16 перед ОСОБА_7 своїм другом. Але підтверджує, щ дійсно зателефонував ОСОБА_7 і сказав, що є громадянин, який бажає отримати землю.

Свідок ОСОБА_31 суду пояснила, що у 2012 році вона працювала в Роздільнянській РДА в Управлінні АПК. Вона пам`ятає, що тоді ОСОБА_7 , була в.о. Голови РДА і був такий громадянин на прізвище ОСОБА_16 . ОСОБА_7 викликала її до себе в кабінет, дала їй реквізити банківського рахунку на папірці, попросила надрукувати їх на комп`ютері та роздрукувати на принтері, вона так і зробила, роздруківку в форматі А4 віддала ОСОБА_7 . В кабінеті у ОСОБА_7 сидів також який-то чоловік. Вона щось неправильно зробила, передруковувала ще раз та віддала ОСОБА_7 обидва папірця. Пізніше правоохоронні органи вилучили в неї вказаний принтер.

Свідок ОСОБА_32 суду пояснила, що в червні 2012 року вона працювала на посаді керівника апарату Роздільнянської РДА. З приводу отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди їй нічого не відомо. Щодо порядку розгляду звернень громадян, то на той час діяла вже електронна реєстрація усіх звернень. Після реєстрації звернення передавались голові РДА. Від ОСОБА_16 було 3 звернення, 2 по довіреності. Виконавцем був визначений Ярешко. Виконавець розглядає звернення, готує проект розпорядження. В Регламенті роботи РДА визначений порядок розгляду звернень. Якщо звернення стосувалось земельної ділянки, то обов`язково погоджувалось заступником голови РДА та нею як керапом. ОСОБА_7 не розробляла проекти розпоряджень. Цим займався начальник юридичного відділу, це було зазначено в його посадових обов`язках. Проект розпорядження начальник юридичного відділу мав погодити у Відділі діловодства і далі по інстанціях. Звернення ОСОБА_16 до неї особисто як керапа на погодження не надходили. Строк розгляду звернень складав 45 днів. За встановленим порядком у ОСОБА_19 було 2 тижні для підготовки проекту розпорядження, а потім або винести на комісію, або ще щось. Вони у своїй діяльності користувались Постановою КМУ №347 від 1997 року, без відповідних погоджень та висновку комісії по земельних питаннях голова РДА одноосібно ніяких розпоряджень не видавав, хоч на підставі ст..6 Закону України «Про місцеві адміністрації» та Регламенту РДА мав таке право. Жукова вона бачила один раз в кабінеті у ОСОБА_7 . Потім в них були проведені обшуки та все, що стосується ОСОБА_16 вилучили. Повторно ОСОБА_16 до них не звертався та ніякого рішення по його заявах вони не приймали.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що у 2012 році працював начальником юридичного відділу апарату Роздільнянської РДА. 22.06.2012 року в День державного службовця в приміщення РДА приїхали працівники УБОЗ і затримали ОСОБА_7 , його та ОСОБА_33 співробітника юридичного відділу. Пояснили, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, а його та ОСОБА_34 допитали в якості свідків. Від них вимагали, щоб вони зізнались, що були в зговорі з ОСОБА_7 і повинні були отримати грошову винагороду. Він відмовився це робити, вночі його відпустили. Щодо громадянина ОСОБА_16 , то він від себе та ще двох осіб за довіреністю подав заяви про виділення земельних ділянок для ведення ОСГ на території Роздільнянського району до РДА. Вказані заяви ОСОБА_7 були розписані на нього для розгляду. Розпорядження на виділення землі ОСОБА_16 так і не було видано. Він бачив ОСОБА_16 в приміщенні РДА. ОСОБА_16 бажав отримати землю на території Єреміївської сільської ради за межами населеного пункту, розповідав нереальні речі про будівництво і рибне господарство з подальшою зміною цільового призначення земельної ділянки. За встановленою нормою на одну людину було положено 2 га землі. ОСОБА_16 мав довіреності ще від двох осіб для оформлення землі. Проект розпорядження він розробив, а далі все так і вмерло на стадії проекту. Він як начальник юридичного відділу доручив розгляд заяв ОСОБА_16 своєму підлеглому ОСОБА_35 . Той підготував проект розпорядження, який вони вдвох погодили. Далі проект повинен був бути погоджений в інших відділах РДА, винесений на комісію. І тільки після цього його підписав би керівник РДА. К тому моменту вже приступив би до виконання своїх обов`язків Голова РДА ОСОБА_36 . Вони не зобов`язані направляти проект розпорядження заявнику, а чи направлявся такий проект ОСОБА_16 , чи ні, він не пам`ятає. Іноді проект розпорядження просять проектні організації. Але вони з ОСОБА_37 проект розпорядження не встигли нікуди передати для подальшого погодження, так як були затримані працівниками правоохоронних органві, а заяви ОСОБА_16 в них вилучили. З тих пір більше ОСОБА_16 ніхто не бачив, він до РДА не звертався, і доля земельної ділянки його більше не цікавила. ОСОБА_7 не давала йому ніяких особливих вказівок щодо заяви ОСОБА_16 ні пришвидшити її розгляд, ні пригальмувати, також не давала вказівок щодо отримання від ОСОБА_16 спонсорської допомоги. ОСОБА_16 , на його погляд, вів себе не природно, намагався втертися у довіру, завести з ними приятельські відносини, обіцяв товариство та взаємовигідне співробітництво в майбутньому, тобто провокував. ОСОБА_16 напряму грошей їм не пропонував. Але він не дав ОСОБА_16 навіть свого номеру телефону, так як ОСОБА_16 викликав в нього підозру як провокатор, в нього були провокаційна поведінка, про що він ОСОБА_16 напряму сказав, і ОСОБА_7 також. Пригадав випадок, коли вони з колегами з РДА обідали в кафе «Тодес», і туди заявився ОСОБА_16 , сів з ними за стіл та намагався зав`язати товариські стосунки, шукав приводи для спілкування з ними. Це було після того, як ОСОБА_16 звертався до нього за усною консультацією ще до подачі заяв. ОСОБА_16 прийшов в РДА на прийом з питанням як отримати земельну ділянку. Він роз`яснив йому порядок отримання земельної ділянки, в приймальній знаходились зразки заяв та пакет необхідних документів. Після цього ОСОБА_16 шукав з ними дружніх стосунків. Потім подав заяви. При цьому ОСОБА_16 не бажав навіть писати заяви від руки, а просив, щоб вони їх йому надрукували, а він підписав. Але він йому в цьому відмовив. Він ці заяви розглянув і підписав і повинен був передати на погодження до інших відділів, але не встиг.

Свідок ОСОБА_38 суду пояснив, що у 2012 році працював на посаді Голови роздільнянської РДА, на момент вказаних подій перебував на лікарняному, а його обов`язки виконувала ОСОБА_7 його першій заступник. ОСОБА_7 за посадою відповідала за земельні питання, сільськогосподарські питання та економіку. Якщо до РДА надходила заява з земельних питань, вона направлялась у відповідний підрозділ та юристу, вони робили висновки та передавали заяву на земельну комісію , яку очолювала ОСОБА_7 . Комісія виїжджала на місцевість, якщо давала згоду, то видавалось розпорядження. Прізвище ОСОБА_16 та ОСОБА_28 йому не відомо. Про ситуацію з санстанцією на пункті пропуску «Кучрган» також він нічого не знає.

Надані суду прокурором протоколи допиту під час проведення досудового розслідування свідків ОСОБА_14 від 08.08.2012 року, ОСОБА_39 від 22.06.2012 року, ОСОБА_40 від 22.06.2012, ОСОБА_41 від 23.06.2012 року не можуть бути взяті судом до уваги як докази обвинувачення. Відповідно до п.8 Розділу ІХ Перехідні положення КПК України 2012 року передбачено, що допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності. Дійсно, зазначені свідки були допитані під час досудового розслідування за правилами КПК (в редакції 1960 року) і зауважень до протоколів, якими оформлювався допит вказаних свідків, у сторін кримінального провадження немає. Але кримінальне провадження розглядається в суді та докази досліджуються вже за правилами КПК (в редакції 2012 року). Згідно ч.4 ст.95 КПК (в редакції 2012 року) суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. Протоколи допиту вищевказаних свідків обвинувачення вказаним вимогам кримінально-процесуального закону не відповідають, а отже є недопустимими доказами.

Жоден із свідків, допитаних судом, не підтвердив вину ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а навпаки всі свідки спростовують її (окрім свідка ОСОБА_9 , який є заявником та зацікавленою особою в даному кримінальному провадженні і був попереджений про кримінальну відповідальність за ст..383 КК України під час подання заяви про вчинення злочину).

Судом не допитані поняті ОСОБА_42 та ОСОБА_43 щодо обставин їх залучення та участі в оперативно-розшукових заходах та слідчих діях у даному кримінальному провадженні та складанні процесуальних документів, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо обставин надання ними довіреностей ОСОБА_9 на отримання у власність земельних ділянок, оскільки сторона обвинувачення не забезпечила явку вказаних свідків у судове засідання, за адресами, вказаними у протоколах, ці особи не проживають, ухвали суду від 12.05.2023 року та 25.07.2023 року щодо встановлення їх місцезнаходження стороною обвинувачення не виконані.

Також на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину стороною обвинувачення надані наступні докази, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні:

Протокол огляду від 22.06.2012 року, складеного о/у УБОЗ ОСОБА_44 , відповідно до якого ОСОБА_45 в приміщенні УБОЗ у присутності понятих добровільно видав працівникам поліції грошові кошти в сумі 128 000 грн., які він зняв зі свого карткового рахунку в Одеській філії АКБ «Райффайзенбанк Аваль» згідно квитанції № 2611від 22.06.2012 (16.20 год.) на суму 125 000 грн та квитанції № 3635 від 22.06.2012 (17.21 год.) на суму 3 000 грн.; пластикову банківську картку № НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_22 , звіт про pyх грошових коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_12 з 01.11.2010 по 22.06.2012 року; документи, що послугували підставою для відкриття карткового рахунку (справа №4-0-1/31). (т1.а.с.134-153)

Квитанція № 2611від 22.06.2012 на суму 125 000 грн;

Квитанція № 3635 від 22.06.2012 на суму 3 000 грн.;

Документи, що послугували підставою для відкриття карткового рахунку (справа №4-0-1/31).

Звіт про pyх грошових коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_12 з 01.11.2010 по 22.06.2012 року, згідно якого за 22.06.2012 року мається запис «Внесення коштів готівкою в сумі 128 000 грн;

Протокол добровільної видачі даних розрахункового рахунку від 22.06.2012, згідно якого ОСОБА_9 добровільно видав уповноваженому УБОЗ даних розрахункового рахунку ОСОБА_22 , які йому нібито передала ОСОБА_7 для внесення грошових коштів в сумі 128 000 грн. (т.1 а.с.154)

Дані розрахункового рахунку ОСОБА_12 на аркуші паперу (Т.1 а.с.155);

Протокол огляду та помітки грошових коштів від 22.06.2012 . складеного ст.о/у УБОЗ ОСОБА_46 у присутності понятих та ОСОБА_9 , відповідно до якого о/у провів огляд та помітку квитанції №12F246811 від 22.06.2012 року про переведення 128 000 грн. на карту ОСОБА_12 N939482 спеціальним люмінесцентним красителем з обох сторін, а також фломастером нанесена невидиме маркування у виді літери «В» у правому верхньому куті лицевого боку квитанції, та квитанція повернута ОСОБА_9 для участі в оперативно-розшукових заходах відносно ОСОБА_7 (Т.1 а.с.156-157);

Протокол відбору зразків від 22.06.2012 спеціального люмінесцентного маркера та речовини, яким помічені грошові кошти (Т.1 а.с.158);

Протокол добровільної видачі ОСОБА_9 диктофона від 22.06.2012 та протокол розмови до нього між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від 13.06.2012 року;

Постанова слідчого в ОВС прокуратури Одеської області ОСОБА_47 про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 22.06.2012 (Т.1 а.с.163-165);

Акт прийому-передачі коштів, отриманих ГУБОЗ в ДФЗБО МВС України від 21.06.2012 в сумі 128 000 грн. через о/у ОСОБА_48 (Т.1 а.с.166-167);

Пояснення від ОСОБА_9 від 19.06.2012 про вимагання у нього хабара працівниками Роздільнянської РДА за виділення земельної ділянки (Т.1 а.с.172-173)

Пояснення від ОСОБА_9 від 22.06.2012 про вимагання у нього хабара ОСОБА_7 за виділення земельної ділянки (Т.1 а.с.168-171)

Заява начальнику УБОЗ МВС України в Одеській області від ОСОБА_9 від 19.06.2012 про вчинення протиправний дій з боку посадових осіб Роздільнянської районної адміністрації (Т.1 а.с.174);

Заява начальнику УБОЗ МВС України в Одеській області від ОСОБА_9 від 22.06.2012 про вчинення протиправний дій з боку посадових осіб Роздільнянської районної адміністрації (Т.1 а.с.175);

Постанова від 18.07.2010 року слідчого в ОВС відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_47 про накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , де б це майно не знаходилося та в чому воно б не виражалося. (Т.1 а.с.107).

Постанова слідчого про призначення судової хімічної експертизи від 23.06.2012;

Висновок криміналістичної експертизи від 30.07.2012 № 6724/31, відповідно до якої на банківській квитанції №12F246811 від 22.06.2012 року мається спец фарбник люмінесцентний порошок та люмінесцентна фарбуючи речовина, на ватних тампонах зі змивами з правої та лівої руки ОСОБА_7 , на внутрішній поверхні білої дамської сумки мається спец фарбник люмінесцентний порошок спільно родової приналежності з тим, що виявлений на банківській квитанції, та зразком, наданим для порівняння, а люмінесцентної фарбуючої речовини не виявлено.(Т.1 а.с.204-210);

Протокол огляду від 22.06.2012, складений слідчим ОСОБА_49 , відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_50 та ОСОБА_51 проведено огляд робочого кабінету ОСОБА_7 та інших кабінетів Роздільнянської РДА , в ході якого в робочому кабінеті ОСОБА_7 виявлена ОСОБА_7 , у якої були оглянуті долоні за допомогою ультрафіолетової лампи та виявлено світіння правої долоні, після чого працівниками УБОП, які були присутні під час огляду, зроблені змиви з рук ОСОБА_7 на вату. Далі почався огляд робочого кабінету ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи, зокрема: в смітнику біля робочого стола ОСОБА_7 квитанція №12F246611 від 22.06.2012 на суму 128 000 грн., в який вказано «Платник ОСОБА_12 » При просвічування квитанції ультрафіолетовою лампою у верхньому правому куті виявлена літера «В» та світіння жовто-зеленого кольору. Також виявлені та вилучені мобільні телефони, сумка білого кольору зі слідами спецфарбника всередині, гроші в сумі 1106 грн., папки з документами, системний блок комп`ютера. В кабінеті у юриста ОСОБА_11 під час огляду виявлено та вилучено папки з документами, ноутбуки, флеш носії. В кабінеті №22, що розташований на 1 поверсі, було виучено принтер, системний блок комп`ютера. Вилучені предмети опечатані. Під час огляду велася відео зйомка на відеокамеру «Панасонік» з жорстким диском (диск відсутній) (Т.2 а.с.2-5)

-Проект розпорядження (без дати) про надання дозволу громадянам згідно списку на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів) зі списком осіб, яким передаються у власність земельні ділянки, де зазначено ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 по 1,81 га кожному та пояснювальна запискою від 23.05.2012 року, проект розпорядження підписаний тільки начальником юридичного відділу апарату РДА ОСОБА_11 , напроти інших прізвищ ( ОСОБА_25 , ОСОБА_52 , ОСОБА_23 , ОСОБА_53 ) підписи відсутні; (Т.2 а.с.45-50);

-Клопотання ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 про безоплатну передачу у власність земельної ділянки від 19.06.2012, зареєстровані в РДА 20.06.2012, з резолюцією ОСОБА_7 від 20.06.2012 року « ОСОБА_11 . Згідно діючого законодавства. Термін 04.07.2012» (Т.2 а.с.52-69);

-Протокол про результати здійснення оперативно-технічних засобів від 25.06.2012 року, складений ст.о/у УБОЗ ОСОБА_54 по ОРС «Захист» від 30.03.2012 (ч.3 ст.368 КК ) на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» за результатами здійснення оперативно-технічного заходу застосування інших технічних засобів отримання інформації (слуховий та візуальний контроль) , що проводився 19.06.2012 року на підставі рапорту начальника ГУМВС України в Одеській області стосовно ОСОБА_7 за місцем її роботи. Отримана інформація, що фігурант 19.06.2012 року вимагав від ОСОБА_9 хабар в сумі 128 000 грн. за винесення розпорядження про виділення земельної ділянки розміром 5,44 га у користування на території Єреміївської сільської ради. Вказані матеріал знаходяться на цифровому модулі пам`яті картка пам`яті з метою подальшого використання у кримінальному судочинстві. (Т.2 а.с.78-80);

-Протокол про результати здійснення оперативно-технічних засобів від 25.06.2012 року, складений ст.о/у УБОЗ ОСОБА_54 по ОРС «Захист» від 30.03.2012 (ч.3 ст.368 КК ) на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» за результатами здійснення оперативно-технічного заходу застосування інших технічних засобів отримання інформації (слуховий та візуальний контроль), що проводився 22..06.2012 року на підставі постанови заступника голови Апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 року №1004 стосовно ОСОБА_7 за місцем її роботи. Отримана інформація, що фігурант 22.06.2012 року вимагав та отримав від ОСОБА_9 хабар в сумі 128 000 грн. за винесення розпорядження про виділення земельної ділянки розміром 5,44 га у користування на території Єреміївської сільської ради. Вказані матеріал знаходяться на цифровому модулі пам`яті картка пам`яті з метою подальшого використання у кримінальному судочинстві. (Т.2 а.с.99-100);

-Протоколи розмови - аудіо запису від 19.06.2012 та диктофонного запису від 22.06.2012 між ОСОБА_16 та Євтушок , складені ст..о/у ОСОБА_54 (Т.2 а.с.100-107);

-Диктофон «Олімпус», на якому записана розмова між ОСОБА_25 та ОСОБА_16 13.06.2012 року (Т.2 а.с.110);

-Пластикова банківська картка ВІЗА № НОМЕР_3 на ім?я ОСОБА_22 (Т.2 а.с.110);

-Постанова слідчого про визнання речовими доказами від 08.08.2012 (Т.2 а.с.124-125);

-Витяг з ЄРДР № 0000826 від 21.06.2017, відповідно до якого на підставі заяви від 22.06.2012 року ОСОБА_16 , діючи за раніше досягнутою домовленістю з ОСОБА_25 22.06.2012 року зарахував на рахунок Дементєва в Одеській обласній дирекції «Райффайзенбанк Аваль» кошти у розмірі 128 000 грн. у якості хабара Євтушок за видачу розпорядження про виділення земельної ділянки розміром 5,44 га у користування на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області загальною площею 5,43 га (Т.2 а.с.126);

-Постанова прокурора про визначення місця зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000826 від 21.06.2017 на 3 арк. з зазначеними речовими доказами (Т.2 а.с.127-129);

-Банківська квитанція №12F246811 від 22.06.2012 про внесення готівкою платником ОСОБА_12 на картковий банківський рахунок НОМЕР_2 , відкритий в Одеській обласній дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_12 грошових коштів у розмірі 128 000,00 грн. о 09 год. 33 хв.(Т.2 а.с.130);

-Змив з правої руки Євтушок на ватному тампоні (Т,2 а.с.130);

-Зразки фарбуючої речовини (Т.2 а.с.131);

-Змив з лівої руки Євтушок на ватному тампоні (Т,2 а.с.132);

-Доручення прокурора в порядку ст.36 КПК України начальнику УСР в Одеській області ДСР НП України від 25.06.2020 за № 16.53-52-3766вих-20 про скасування грифу таємності (Т.2 а.с.133-134);

-Лист прокурора Голові Одеського апеляційного суду від 16.06.2020 за № 16.53-52-357вих-20 про скасування грифу секретності з постанови заступника голови Апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 року №1004цт та направлення її до прокуратури для долучення до матеріалів кримінального провадження(Т.2 а.с.135-136);

Лист Одеського апеляційного суду від 22.06.2020 № 4855нт. про неможливість скасування грифу секретності з постанови заступника голови Апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 року №1004цт та направлення її до прокуратури у зв`язку зі знищенням реєстраційних журналів, подання органів УМВС та поставно апеляційного суду Одеської області по ОРС за 2012 рік (Т.2 а.с.137).

Стороною захисту заявлене клопотання про визнання неналежними та недопустимими відповідно до вимог ч.2 ст.65, ч.3 ст.66 КПК України (в редакції 1960 року) усіх доказів, наданих стороною обвинувачення, оскільки усі вони в порушення вимог діючого на той час законодавства збиралися незаконним шляхом з залученням не уповноважених законом на їх збирання та фіксацію осіб, з суттєвим порушенням прав і свобод людини та з грубим порушенням норм КПК України.

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст..94 цього Кодексу.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Крім того, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні "Коем проти Бельгії" від 22.06.2000 р. зазначив, що основне призначення процесуальних норм - захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою.

Насамперед, дослідивши докази надані стороною обвинувачення, суд констатує істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині порушення права на захист обвинуваченої ОСОБА_7 при її затриманні та таких слідчих діях, як огляд її кабінету від 22.06.2012 року, під час якого проведено освідування ОСОБА_7 , відібрання в неї зразків для експертного дослідження у вигляді змивів з долоней рук, а також її допит.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу, яка у випадках, передбачених законом, надається безоплатно. Кожен вільний у виборі захисника своїх прав.

Згідно з положеннями ст.43-1 КПК України в редакції 1960 року підозрюваний, має право мати захисника та побачення з ним до першого допиту .

У світлі обставин кримінального провадження як гарантії, передбачені національним законодавством, так і гарантії справедливості, закріплені статтею 6 Конвенції вимагають, щоб підозрюваний, обвинувачений мав можливість скористатись допомогою захисника, починаючи з найпершого допиту. Обмеження права обвинуваченого на захист під час досудового розслідування, відповідно до національного законодавства, становить істотне порушення кримінально - процесуального закону, яке передбачає скасування вироку. Цей недолік не може бути виправлений ані юридичною допомогою, наданою обвинуваченому пізніше, ані змагальним характером подальшого провадження (рішення ЄСПЛ у справі " Салдуз проти Туреччини, п.58 ; рішення від 31.03.2009 року у справі "Плонка проти Польщі", п.39 - 40.; рішення "Лазаренко проти України" від 28.01.2011 року, п.57).

Попри вказані вимоги національного законодавства та Конвенції, незважаючи на бажання ОСОБА_7 мати захисника під час її затримання, проведення її освідування, огляду її службового кабінету, відібрання змивів з рук, дачі пояснень, орган досудового розслідування, в порушення вимог ч. 1 ст.47 КПК України в редакції 1960 року не забезпечив участь захисника при проведенні вказаних процесуальних дій, що підтверджується показаннями ОСОБА_7 в судовому засіданні та не спростовується стороною обвинувачення, оскільки відеозапис до протоколу огляду від 22.06.2012 року не долучено, хоч відео фіксація вказаної слідчої дії проводилась.

Окрім того, звертає на себе увагу й невідповідність мети проведення такої слідчої дії, як огляд приміщення, та мети відшукання квитанції, яку ОСОБА_9 , діючи під контролем працівників правоохоронних органів, надав ОСОБА_7 з метою її викриття.

Наведені обставини свідчать, що 22 червня 2012 року в службовому кабінеті ОСОБА_7 фактично був проведений не огляд, а обшук з метою відшукання предмета злочину, передбаченого ст. 368 КК України, хоча для проведення зазначеної слідчої (розшукової) дії з огляду на положення ст..177 КПК України в редакції 1960 року обов`язковою була наявність вмотивованої постанови слідчого з санкції прокурора або його заступника або вмотивованої постанови судді. Такі документи в матеріалах кримінального провадження відсутні та суду не надані.

Враховуючи вимоги закону, суд дійшов висновку, що вже під час огляду слідчим службового кабінету ОСОБА_7 проти неї була порушена кримінальна справа, ОСОБА_7 фактично була затримана уповноваженою службовою особою, яка, по-перше, права, передбачені цим Кодексом ОСОБА_7 не повідомила та не роз`яснила, зокрема, про її право не говорити нічого з приводу підозри проти нього, по-друге, вчинила відносно не слідчі дії за відсутності захисника, на участі якого наполягала затримана.

Отже, як зазначено вище, затримання ОСОБА_7 , огляд (а фактично обшук) її службового кабінету, були проведені з істотними порушеннями вимог КПК України, гарантованого права на захист, з вільним вибором захисника, а сам протокол огляду від 22.06.2012 року та здобуті у результаті огляду докази, суд оцінює, як недопустимі докази в розумінні ч.1 ст.87 КПК України.

Судом встановлено, що 19 та 22 червня 2012 р ОСОБА_9 звернувся до УБОЗ в Одеської області із заявою про вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. ОСОБА_9 попереджений про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України. Кримінальне провадження порушено слідчим 22.06.2022 року за правовою кваліфікацію - ч.3 ст.368 КК України. ОСОБА_9 добровільно видав працівникам УБОЗ диктофон, який використовував за власною ініціативою, що оформлено протоколом від 22.06.2012 та слідчим складено протокол розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від 13.06.2012 року. Крім того, ОСОБА_16 здійснював фіксацію своїх зустрічей та розмов з ОСОБА_7 19 та 22 червня 2012 року вже під контролем правоохоронних органів, про що свідчать розсекречені матеріали ОРС - протокол про результати здійснення оперативно-технічних засобів від 25.06.2012 року, складений ст.о/у УБОЗ ОСОБА_54 по ОРС «Захист» від 30.03.2012 (ч.3 ст.368 КК ) на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» за результатами здійснення оперативно-технічного заходу застосування інших технічних засобів отримання інформації (слуховий та візуальний контроль) , що проводився 19.06.2012 року на підставі рапорту начальника ГУМВС України в Одеській області стосовно ОСОБА_7 за місцем її роботи; протокол про результати здійснення оперативно-технічних засобів від 25.06.2012 року, складений ст.о/у УБОЗ ОСОБА_54 по ОРС «Захист» від 30.03.2012 (ч.3 ст.368 КК ) на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» за результатами здійснення оперативно-технічного заходу застосування інших технічних засобів отримання інформації (слуховий та візуальний контроль), що проводився 22..06.2012 року на підставі постанови заступника голови Апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 року №1004 стосовно ОСОБА_7 за місцем її роботи, протоколи розмови - аудіо запису від 19.06.2012 та диктофонного запису від 22.06.2012 між Жуковим та Євтушок , складені ст..о/у ОСОБА_55 . Вказані докази, надані стороною обвинувачення, також не можуть бути визнані допустимими та покладені в основу обвинувального вироку.

У рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, винесеному у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, йдеться про те, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України „Про оперативно-розшукову діяльність", особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. Недотримання Конституції України та порушення особами, уповноваженими здійснювати оперативно - розшукову діяльність, вимог КПК України, Законів України при одержані фактичних даних є підставою для визнання зібраних у такий спосіб доказів недопустимими.

Законом України від 18 лютого 1992 року "Про оперативно - розшукову діяльність" регламентуються процедура проведення оперативно-розшукових заходів, строки ведення оперативно-розшукових справ щодо осіб, стосовно яких є дані про участь у підготовці до вчинення злочину, порядок встановлення та фіксації фактичних даних про протиправні діяння, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України.

Відповідно до статті 4 ЗУ "Про оперативно - розшукову діяльність", оперативно - розшукова діяльність ґрунтується на принципах верховенства права, законності, дотримання прав і свобод людини.

Стаття 9 ЗУ "Про оперативно-розшукову діяльність" вказує, що у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно - розшукової діяльності заводиться оперативно - розшукова справа. Без заведення оперативно - розшукової справи проведення оперативно - розшукових заходів забороняється.

Ч.2 ст.8 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність»: негласне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, зняття інформації з каналів зв`язку, контроль за листуванням, телефонними розмовами, телеграфною та іншою кореспонденцією, застосування інших технічних засобів одержання інформації проводяться за рішенням суду, прийнятим за поданням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника. Про отримання такого дозволу суду або про відмову в ньому зазначені особи повідомляють прокурору протягом доби. Застосування цих заходів проводиться виключно з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. За результатами здійснення зазначених оперативно-розшукових заходів складається протокол з відповідними додатками, який підлягає використанню як

джерело доказів у кримінальному судочинстві.

З вищенаведеного вбачається, що при здійсненні оперативно-технічного заходу застосування інших технічних засобів отримання інформації (слуховий та візуальний контроль) вказані вимоги закони дотримані не були, в першому випадку підставою отримання інформації був рапорт начальника ГУМВС України в Одеській області (в матеріалах кримінального провадження відсутній), що не передбачено законом, в другому випадку хоч і зазначена як підстава постанова заступника голови Апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 року №1004цт, але така постанова в матеріалах кримінального провадження відсутня та суду не надана.

Відсутність у сторони захисту процесуальних документів, які стали правовою підставою для проведення НСРД, позбавляє її можливості поставити перед судом питання про недопустимість доказів, а суд вирішити це питання до видалення до нарадчої кімнати. Особливо важливого значення вирішення цього питання судом на початкових етапах судового розгляду набуває у разі, коли йдеться про таку підставу визнання недопустимими доказів, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК). Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною. Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

До такого висновку дійшла ВП ВС 16 січня 2019 року у справі № 751/7557/15-к (провадження № 13-37кс18).

Надані суду прокурором в підтвердження обвинувачення протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 18.12.2017 року є недопустимими доказами, оскільки складені не уповноваженою на те особою. Обґрунтованість цієї позиції наведена судом вище.

Диктофонна запис розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від 13.06.2012 року взагалі отримана поза межами оперативно-розшукової діяльності, а тому є недопустимим доказом.

В матеріалах кримінального провадження взагалі відсутні документи на підтвердження залучення ОСОБА_9 до участі в оперативно-розшукових заходах, вручення йому технічних засобів для здійснення аудіо та відеофіксації злочину.

Із переглянутих в судовому засіданні відеозаписів та прослуханих аудіозаписів вбачається, що вони розпочаті не з місця приміщення УБОЗ, де повинен був бути виданий технічний засіб та де було розпочато негласну слідчу дію, а отже ОСОБА_9 на власний розсуд визначав, які події будуть ним фіксуватися, де і коли, тобто надані суду аудіо та відеозаписи є вибірковими, що не відповідає вимогам КПК України щодо порядку збирання доказів.

Суд акцентує увагу на тому, що в судовому засіданні обвинувачення. як доказ надало суду лише два протоколи проведення оперативно-розшукових заходів слухового та візуального контролю та потокол помітки та вручення квитанції. Інші протоколи, зокрема, щодо встановлення на ОСОБА_56 технічних засобів, в якому би були зазначені всі вихідні дані цих засобів та протокол вилучення технічних засобів після виходу з Роздільнянської РДА, обвинуваченням суду не надавались.

Походження грошей, які використовувалися ОСОБА_9 для внесення коштів на картковий рахунок ОСОБА_12 , також не визначено. Суду в якості доказу надано Акт прийому-передачі коштів, отриманих ГУБОЗ в ДФЗБО МВС України від 21.06.2012 в сумі 128 000 грн. через о/у ОСОБА_48 , між тим в судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив, що працівники правоохоронних органів надали йому для внесення на рахунок ОСОБА_22 тільки 108 000 грн., а 20 000 грн. він вніс своїх. Після того, як ОСОБА_12 під контролем працівника УБОЗ зняв зі свого карткового рахунку 128 000 грн. та віддав їх вказаному працівнику, подальша доля грошових коштів суду не відома, до матеріалів кримінального провадження вони в якості речових доказів не долучались, чи повернуті вони в ДФЗБО МВС України і в якій сумі суду не відомо. Суду надані тільки банківськи квитанції на суму 125 00 та 3000 грн. від 2.06.2012 року про зняття ОСОБА_22 зі свого карткового рахунку вказаної суми грошей.

Обвинувачення ОСОБА_7 орган досудового розслідування обґрунтовує також Банківською квитанцією №12F246811 від 22.06.2012 про внесення готівкою платником ОСОБА_12 на картковий банківський рахунок НОМЕР_2 , відкритий в Одеській обласній дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_12 грошових коштів у розмірі 128 000,00 грн. о 09 год. 33 хв., яка була помічена спецфарбниками згідно протоколу огляду та помітки грошових коштів від 22.06.2012. складеного ст.о/у УБОЗ ОСОБА_57 у присутності понятих та ОСОБА_9 , відповідно до якого о/у провів огляд та помітку квитанції №12F246811 від 22.06.2012 року. Але під час проведення огляду в службовому кабінеті ОСОБА_7 22.06.2012 року у смітнику була виявлена та вилучена банківська квитанція з іншим номером квитанція №12F246611 від 22.06.2012 на суму 128 000 грн., в який вказано «Платник ОСОБА_12 ». В матералах кримінального провадження міститься оригінал квитанції №12F246811 від 22.06.2012 року. Крім того, у вказаній квитанції відсутнє прізвище як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_9 , який нібито вніс на картковий рахунок ОСОБА_12 128 000 грн. в якості хабаря для ОСОБА_7 , а, навпаки, зазначено, що платником є ОСОБА_12 , а призначенням платежу є поповнення рахунку. Між тим допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 категорично заперечував, що поповнював свій банківський рахунок на 128 000 грн., а також стверджував, що ніяких домовленостей з ОСОБА_7 , про використання свого банківського рахунку для передачі грошей станом на червень 2012 року не мав, про надходження грошей дізнався з смс-повідомлення на мобільний телефон і одразу був супроводжений працівниками поліції з стоматологічної клініки, де він перебував до відділення банку для зняття вказаних коштів з карткового рахунку, що із-за браку у відділенні банку коштів вдалося зробити двома траншами вже ближче до вечора.

ОСОБА_7 також заперечувала, що давала ОСОБА_9 правильний номер розрахункового рахунку ОСОБА_12 , а стверджувала, що навмисно, оскільки підозрювала, що ОСОБА_9 провокатор, у роздруківці з номером рахунку, яку давала ОСОБА_16 , змінила дві цифри в номері рахунку і була впевнена, що гроші на рахунок ОСОБА_22 не надійдуть. Крім того, оглянувши аркуш паперу з даними розрахункового рахунку ОСОБА_12 , який був долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження, категорично заперечувала, що це саме той аркуш паперу з розрахунковим рахунком, який вона давала ОСОБА_9 , а оскільки 22.06.2012 під час огляду кабінету на 1 поверсі РДА працівники поліції вилучили принтер, то вони могли надрукувати за його допомого що завгодно. ОСОБА_9 же наполягав, що працівник правоохоронного органу прибув з грошима в сумі 128 000 грн., з яких 20 000 грн. належали йому, до каси банку, надав свій паспорт касиру та вніс ці гроші на рахунок, який надала ОСОБА_7 , а він стояв біля віконця каси рядом з працівником УБОЗ. Потім йому в приміщенні УБОЗ видали банківську квитанцію і він 22.06.2012 року в своєму автомобілі під час руху з с.Ново-Українка до м. Роздільна передав квитанцію Євтушок, а та поклала її в дамську білу сумочку.

Вказані обставини викликають обґрунтований сумнів суду в тому, хто, в якості чого і з відома або дозволу кого вніс 128 000 грн на картковий рахунок свідка ОСОБА_12 і беззаперечно стверджувати, що вказана квитанція є доказом отримання хабаря ОСОБА_7 в великому розмірі, на думку суду, не можна. Крім того, постановами від 20.12.2013 року та 17.10.2016 року Приморського районного суду м.Одеси вказане кримінальне провадження поверталось для проведення досудового розслідування у зв`язку з його неповнотою, в том числі з підстав, що станом на 17.10.2016 року в матеріалах кримінального провадження був відсутній оригінал банківської квитанції на суму 128 000 грн. Де знаходився цей оригінал на час першого надходження кримінального провадження до суду, чому був відсутній в матеріалах кримінального провадження, звідки потім він потрапив до матеріалів кримінального провадження, не відомо.

Суд також перевірив факти, викладені стороною захисту про провокацію злочину та дійшов висновку, що лінія поведінки ОСОБА_9 до залучення його до участі у ОРД, під час їх проведення та після узгоджувалась з працівниками поліції, ініціювання з його боку зустріче й та встановлення приятельських відносин з ОСОБА_7 та працівниками Роздільнянської РДА, зокрема, і через свідка ОСОБА_10 , дають підстави для висновку, що в даному випадку має місце провокація злочину з метою подальшого викриття.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування не було надано суду доказів на підтвердження намірів ОСОБА_9 на зайняття підприємницькою діяльністю на території Єреміївської сільської ради. Вказане питання є суттєвим, оскільки відсутність таких відомостей в сукупності з іншими обставинами свідчить про створення умов для провокації хабаря.

На думку суду даний злочин змодельований правоохоронними органами.

ЄСПЛ чітко розмежував межі дозволеного під час проведення правоохоронними органами негласних слідчих дій. Тобто, якщо вказані працівники, з метою штучного збільшення показників боротьби зі злочинністю, спеціально залучають для цього підготовлену особу, яка в подальшому під їхнім контролем активними діями провокує "злочинця" до вчинення кримінального правопорушення, то докази на підтвердження винуватості, здобуті в ході такої провокації суд зобов`язаний визнати як недопустимі, а особу обвинуваченого - виправдати. Разом з тим, коли представники правоохоронних органів обмежились пасивним спостереженням за злочинною поведінкою особи і в ході проведення негласних слідчих дій мав місце судовий контроль за дотриманням прав та свобод особи, зібрані докази будуть відповідати усім критеріям належності, допустимості та достовірності. Слід розуміти, що кримінальне правопорушення, вчинене внаслідок його провокації з боку правоохоронців - не несе суспільної небезпеки (рішення ЄСПЛ в справах "Раманаускас проти Литви" від 05.02.2008 року (п.п. 49, 50, 51); "Ван Мехелен та інші проти Нідерландів" від 23.04.1997 року (п.50); " Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 09.06.1998 року (п.34) та інш.).

Так, у справі "Раманаускас проти Литви" від 05.02.2008 року, суд дійшов висновку про те, що працівники поліції вийшли за межі функцій негласних агентів і спровокували злочини. Суд звернув увагу на те, що на момент проведення оперативно-технічних заходів у компетентних органів влади не було достатніх підстав підозрювати заявників у вчиненні аналогічних злочинів. При цьому, заявника було засуджено за одержання хабара від особи, що співпрацювала з поліцією як таємний агент. Натомість національними судами не вжито заходів, щоб встановити істину, а також з`ясувати, чи мало місце підбурювання. В п.49 вказаного рішення Суд зауважив, що він (ЄСПЛ) усвідомлює, які труднощі виникають у поліції при пошуку та збиранні доказів під час виявлення та розслідування злочинів. Правоохоронні органи при виконанні своїх завдань все частіше змушені використовувати негласних агентів та інформаторів, вдаватися до негласних оперативно-розшукових заходів, зокрема для боротьби з організованою злочинністю й корупцією.

Крім того, корупція стала основною проблемою у багатьох країнах, що засвідчує Кримінальна конвенція про боротьбу з корупцією. За змістом положень цього документа можна використовувати такі спеціальні слідчі методи, як діяльність негласних агентів, якщо це необхідно для збирання доказів у цій сфері, за умови непорушення прав і зобов`язань, які випливають із міжнародних багатосторонніх спеціальних конвенцій, наприклад стосовно прав людини (п. 50). З огляду на це використання спеціальних слідчих методів, зокрема негласних заходів, саме по собі не може порушити право на справедливий судовий розгляд справи. Проте у зв`язку з тим, що при здійсненні цих заходів виникає ризик підбурювання з боку поліції, межі їх застосування мають бути чітко визначені (п. 51).

Питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам.

За визначенням ЄСПЛ, підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

Під час визначення того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення злочину, ЄСПЛ розглядає два чинники, такі як наявність підстав для проведення відповідних заходів та роль співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину.

Належними підставами здійснення зазначених вище заходів ЄСПЛ визнає конкретні і достатні фактичні дані, що вказують на можливе вчинення особою злочину.

Щодо ролі співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину, то ЄСПЛ розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, чи «приєдналися» вони до злочину, який особа вже почала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку, чи своїми навмисними діями спровокували особу на вчинення такого злочину.

Застосовуючи практику ЄСПЛ до даного кримінального провадження, суд зазначає наступне.

З урахуванням обставин, які вказують на ініціювання зустрічей з представниками виконавчої влади та органів місцевого самоврядування Роздільнянського району з метою надання фінансової допомоги Роздільнянському району, здійснення звукозаписів розмов за власною ініціативою ОСОБА_9 , а також відсутність законного інтересу на отримання земельних ділянок у власність з боку осіб, які звернулись з заявою в Роздільнянську РДА судом зроблений висновок про вчинення ОСОБА_9 спільно з правоохоронними органами провокаційних дій, спрямованих на створення умов для провокації хабаря. Суд вважає, що ОСОБА_9 мав намір завідомо створити умови для вчинення злочину шляхом здійснення провокаційних дій разом з правоохоронними органами, а не про захист своїх законних інтересів шляхом звернення в правоохоронні органи з метою виявлення вчиненого злочину.

Також, суд вважає слушними доводи сторони захисту щодо порушення стороною обвинувачення строків досудового розслідування. Так, постановою Приморського райсуду м. Одеса від 17.10.2016 р. справа була повернута на додаткове розслідування, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.03.2017 року апеляцію прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_58 залишено без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси, від 17 жовтня 2016 року про повернення прокурору Одеської області кримінальної справи відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, для організації додаткового розслідування, залишено без змін.

Відповідно до ст. 120 КПК України в редакції 1960 року, за правилами якого розслідувалась кримінальна справа до внесення відомостей в ЄРДР 21.06.2017 року, при поверненні судом справи для провадження додаткового слідства, а також відновленні закритої справи строк додаткового слідства встановлюється прокурором, який здійснює нагляд за слідством, в межах одного місяця з моменту прийняття справи до

провадження. Далі продовження зазначеного строку провадиться на загальних підставах.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості щодо встановлення та продовження строків досудового розслідування, як того вимагає кримінально-процесуальне законодавство.

Вирішуючи питання про допустимість доказів суд застосовує також практику ЄСПЛ, який у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд, застосовує концепцію "плодів отруєного дерева", тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому, прикладом чого є рішення ЄСПЛ у справах "Хан проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України (№2)".

Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції.

У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Про недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема у справах "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 року, "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 року, "Капо проти Бельгії" від 13.01.2005 року.

У справі "Барбера, Мєсєгуе і Джабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства" від 25 січня 1996 року).

Також Європейський суд з прав людини в своїй практиці встановив порушення презумпції невинуватості у зв`язку з неврахуванням конкретних, суттєвих і важливих аргументів, наведених захистом, у вироку, на підставі якого засуджено особу (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року).

Відповідно до ч.1 статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами, внесеними протоколом № 11 нікого не може бути визнано винним у вчинені будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.

Частинами 1, 3 та 4 ст. 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас частиною 1 цієї ж статті встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво», відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.

Таким чином суд, оцінивши кожний із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 у інкримінований період кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досліджені судом докази не підтверджують вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Всі сумніви суд тлумачить на користь обвинуваченої, тому вона підлягає визнанню невинуватою з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані - недоведеність вини означає доведеність невинуватості.

На підставі викладеного та виходячи з положень презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст.62 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.17 КПК України), за змістом яких обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України вчинене ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вона підлягає виправданню на підставі п. 2 ч.1 ст.373 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1593,80 гривень підлягають відшкодуванню за рахунок держави.

Постановою від 18.07.2010 року слідчого в ОВС відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_47 в рамках кримінальної справи в редакції КПК України 1960 року на все майно, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , де б це майно не знаходилося та в чому воно б не виражалося, було накладено арешт (Т.1 а.с.107).

Накладенні арешти підлягають скасуванню згідно з положеннями ч.4 ст.174 КПК України відповідно до вимог якої, суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст.100 КПК України. (Т.2 а.с.124-125).

Строк дії запобіжного заходу, обраний ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження у виді особистого зобов`язання, сплинув, новий запобіжний захід не обирався.

Керуючись статтями 100, 129, 174, 203, 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдати у зв`язку з не доведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене нею.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1593,80 грн відшкодувати за рахунок держави.

Строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання, обраний під час судового розгляду кримінального провадження слинув, новий запобіжний захід не обирався.

Скасувати арешт, накладений постановою від 18.07.2010 року слідчого в ОВС відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_47 в рамках кримінальної справи в редакції КПК України 1960 року на все майно, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , де б це майно не знаходилося та в чому воно б не виражалося. (Т.1 а.с.107).

Речові докази, які зберігаються у камері речових доказів прокуратури Одеської області, а саме: - жіноча сумочка білого кольору після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_7 .

Документи, надані суду, в тому числі носії інформації, долучені до протоколів, рдиктофон «Олімпус», змиви з правої та лівої руки ОСОБА_7 , банківськи картки та квитанції - залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження.

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1