Провадження №11-кп/824/4769/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, з неповною вищою освітою, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у зв?язку із закінченням строків давності.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 26.08.2019 року, приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», за адресою: місто Київ, вул. Антоновича, 176, з метою крадіжки, взяла: дві упаковки лохини-голубики, вагою 125 г загальною вартістю 58 грн.91 коп. без урахування ПДВ; пакет паперовий для подарунків, вартістю 14.18 грн. без урахування ПДВ; ватні палички «Ніжність», вартістю 5,77 грн. без урахування ПДВ; гель-крем для душа «Palmolive» натур гель 250 мл, вартістю 24,64 грн. без урахування ПДВ; рідину для миття посуду «Assens eco» 500 мл, вартістю 14 грн. без урахування ПДВ; олію оливкову 0,5 мл, вартістю 81,67 грн. без урахування ПДВ; шампунь 200 мл, вартістю 49,98 без урахування ПДВ; засіб від комах «Лаванда Raid» 300 мл., вартістю 45,85 грн. без урахування ПДВ; скрібок нержавіючий, вартістю 10,62 грн. без урахування ПДВ; дзеркало настільне, вартістю 87,20 без урахування ПДВ, а всього на загальну суму 392 грн. 82 коп. (без ПДВ). Поклавши вищевказаний товар до сумки, не розрахувавшись за нього, ОСОБА_7 пройшла касову зону, проте не довела свій злочинний умисел до кінця, оскільки була зупинена працівниками охорони.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та визнати ОСОБА_7 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у зв`язку з недоведенням в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

Також, просить повторно дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази.

Зазначає, що вирок є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам сторони захисту щодо визнання недопустимим доказу, а диску Axent DVD+R, оскільки походження цього диску не відоме, відсутня інформація щодо його отримання у встановленому законом порядку. При цьому, вказаний диск визнано речовим доказом, проте у постанові про визнання речовим доказом не зазначено про кількість відеофайлів, які містяться на диску, а також де знаходиться оригінал. Вказує, що протокол огляду диску слідчим не складався, відтак диск з відеозаписом отриманий не у встановленому КПК порядку.

Також, захисник зазначає, що у вироку судом зроблено посилання на переглянутий відеозапис, та зроблено висновки які не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з відеозаписів не можна ідентифікувати обвинувачену, відеозапис зроблений різними камерами, не має логічного початку, з відеозаписів не вбачається, що обвинуваченій було роз`яснено її права та обов`язки, а також підстави затримання.

Крім того, захисник звертає увагу на відсутність в матеріалах кримінального провадження речових доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 в порядку ч.1 ст. 404 КПК України в межах поданої захисником ОСОБА_8 апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні, оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК України та наведеними у вироку доказами, які визнані судом належними, допустимими і достовірними доказами, а їх сукупність достатніми для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції у відповідності з частиною 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, дійшов висновку про винуватість обвинуваченої у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, який ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_9 , який показав суду, що працював охоронцем в магазині "Ашан", та 26.08.2019 ним було затримано ОСОБА_7 , яка переклеїла стікери значно дешевших товарів на обрані нею. Під час перевірки чеку, було виявлено неоплочені товари, через що охоронці магазину викликали поліцію; показаннях представника потерпілого, про що було здійснено крадіжку на суму 390 грн., та викрадене майно повернули; письмових доказах, зокрема на даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.08.2019 року (т.1 а.с. 107), заяві про вчиненні злочину від 26.08.2019(т. 1 а.с. 108); довідкою до акту "1556 від 26.08.2019 (т. 1 а.с. 109); даних протоколу огляду місця події від 26.08.2019 року та ілюстративної фото таблиці до цього протоколу (т.1 а.с. 110-120); відеозаписом, на якому зафіксовано події, що відбулися 26.08.2019 року (т. 1 а.с. 126).

При цьому в судовому засіданні судом повно та всебічно були перевірені доводи обвинуваченої ОСОБА_7 , яка стверджувала, що не вчиняла крадіжки. Обравши відповідні товари, пройшла до лінії кас, де здійснила розрахунок. Після цого, підійшов охоронець, з метою перевірки товару на відповідність з чеком, попросив пройти до службового приміщення магазину. В середині приміщення, перебувало двоє охоронців, які оглянули її речі, дістали товари, при цьому вони заносили та виносили товари, для звірки з чеком. Далі, повідомили, що підозрюють у чиненні крадіжки і викликали працівників поліції.

Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги вказані пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та розцінив їх як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю інших доказів у справі, що були досліджені в судовому засіданні та змістовно викладені у вироку, які суд визнав послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Отже, оцінивши наведені у вироку докази в їх сукупності та взаємозв`язку між собою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про те, що вони поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, а саме закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та спростовують версію захисту про її невинуватість в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що вчинення з цією метою стороною обвинувачення дій, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Разом з тим, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що положення ст. 87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного (фундаментального) порушення прав і свобод людини, гарантованих у документах, що згадані у цій статті (постанови: від 28.01.2020 у справі №359/7743/17; від 12.112019 у справі №236/863/17; від 08.10.2019 у справі №639/8329/14-к).

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів неспроможними є посилання захисника на те, що наданий слідчому, який прибув за викликом на місце події, відеозапис було отримано поза процесуальним порядком, а тому його слід визнати недопустимим доказом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій його було надано. Сторона кримінального провадження, якій надано речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються у протоколі огляду. Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ може бути надано стороні кримінального провадження добровільно або на підставі судового рішення.

Як убачається з матеріалів провадження, наявний у справі DVD-R диск з відеозаписом обставин події з камер відеоспостереження був наданий добровільно на запит оперативного співробітника, а тому не було необхідності звертатися з відповідним клопотанням до слідчого судді для отримання копії запису, що не суперечить вимогам КПК України (т. 1 а.п.111).

Крім цього, Верховний Суд в постанові від 10.09.2020 року по справі 751/6069/19 визначив, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді у виді файлів.

При цьому, під час відкриття матеріалів кримінального провадження на стадії досудового розслідування, а також під час судового розгляду справи, жодним учасником кримінального провадження походження вказаного відеозапису не оспорювалось. При цьому, учасниками провадження не заперечувався той факт, що на відеозаписі зображена ОСОБА_7 .

Наданий DVD-R диск з відеозаписом постановою слідчого було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т. 1 а.п. 124-125,103).

Таким чином, колегія суддів вважає твердження сторони захисту про недопустимість як доказу відеозапису з камер відеоспостереження від 26.08.2019 року, а також постанови про визнання речовим доказом зазначеного диску з відеозаписом від 27.08.2019 року, неспроможними, оскільки переконливих доводів щодо визнання цих доказів недопустимими до суду апеляційної інстанції надано не було.

Всупереч доводам захисника, перелік товарів, які визнані речовими доказами, їх найменування, характерні ознаки, дані про виробника, кількість, відповідають тим, що відображені у протоколі огляду та їх вилучення від 26.08.2018 року та фото таблиці до нього. У розписці про передачу на зберігання та довідці закупівельної вартості товару (т.1 а.с. 123) міститься цей же перелік товарів із зазначенням вартості кожного станом на 26.08.2019 року та їх загальна вартість, що становила 392,82 гривень (без ПДВ).

Посилання захисника про те, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України речові докази у справі ОСОБА_7 не надавалися та не оглядалися під час судового розгляду, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки даними реєстру матеріалів досудового розслідування підтверджується виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України та надання обвинуваченій та її захиснику доступу до матеріалів кримінального провадження, що передбачає в тому числі й можливість доступу до речових доказів. При цьому, перелік визнаних речовими доказами товарів, їх найменування, кількість та вартість будь-яких застережень у сторони захисту не викликали і в судовому засіданні, ні обвинувачена, ні її захисник їх не оспорювали, на їх дослідженні та огляді в суді не наполягали.

Доводи апеляційної скарги захисника про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 26.08.2019 року, були ретельно перевірені та оцінені судом першої інстанції, та підстави щодо неспроможності таких доводів детально наведені у вироку, з чим погоджується апеляційних суд.

Отже, оцінюючи наведені у вироку докази, суд, керуючись критерієм доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом обґрунтовано визнав належними і допустимими наведені в оскаржуваному вироку докази, які не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, об`єктивно узгоджуються між собою та повністю відтворюють картину вчиненого.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких має істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності з вимогами КПК України та обґрунтовано визнані належними і допустимими, які доводять винуватість ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) і її дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України.

При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що строки, передбачені ст. 49 КК України сплинули, а тому обгрунтовано звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від призначеного покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: