Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/707/24
Провадження № 1-кп/758/1012/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2024 м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000970 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Київ, громадянина України, раніше не судимого, неодруженого, має на утриманні дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 361-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про інформацію» захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 2 указаного закону до основних принципів інформаційних відносин серед інших належить:

- правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації;

- захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Статтею 5 даного закону визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Крім того, статтею 11 указаного закону визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Статтею 21 передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.

У порушення вказаних вимог закону, у невстановлений проміжок часу, однак не пізніше червня 2023 року, ОСОБА_4 , маючи навички у сфері роботи з комп`ютерним програмним забезпеченням, вирішив займатися збутом шкідливих програмних засобів, зокрема програмного забезпечення «KidLogger», з метою отримання грошової винагороди.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 розмістив в мережі Інтернет оголошення щодо надання послуг з встановлення програмного забезпечення для електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів).

31.07.2023 в мережі Інтернет ОСОБА_8 знайшов оголошення щодо встановлення програмного забезпечення на ПЕОМ та зв`язався з власником абонентського номеру, вказаного у даному оголошенні, який перебуває у користуванні ОСОБА_4 .

Під час спілкування з останнім з приводу встановлення операційної системи на ноутбук з ОСОБА_4 було обумовлено додатково встановлення програми для віддаленого доступу до вказаного комп`ютеру. Таким чином, у цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на збут шкідливого програмного засобу з назвою « ОСОБА_9 ».

01.08.2023, близько 13 год. 00 хв., з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 за попередньою домовленістю зустрівся з раніше невідомим йому ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де під час спілкування з останнім підтвердив замовлення щодо встановлення вказаного програмного засобу та отримав від нього ноутбук марки «Polaroid» (model MPC2144PJE01.126) та зарядний пристрій до нього.

У подальшому, у період часу з 01.08.2023 по 03.08.2023 ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно та з корисливих мотивів, маючи навички у сфері роботи з комп`ютерним програмним забезпеченням, перебуваючи у невстановленому під час досудового розслідування місці, використовуючи наданий йому ОСОБА_8 ноутбук марки «Polaroid» (model MPC2144PJE01.126), встановив на нього програмне забезпечення з назвою «KidLogger», яке надає можливість доступу до переліку відкритих програм, історії веб-браузера та має ознаки шкідливого програмного забезпечення.

Після цього, а саме 03.08.2023, близько 16 год. 15 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 85, під час зустрічі з ОСОБА_8 передав останньому вищевказаний ноутбук, на якому встановлено шкідливе програмне забезпечення та отримав взамін грошові кошти в сумі 1000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив збут шкідливих програмних засобів, призначених для несанкціонованого втручання в роботу інформаційно-комунікаційних систем, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361-1 КК України.

Крім того, 30.08.2023 ОСОБА_10 у мережі Інтернет знайшов оголошення щодо встановлення програмного забезпечення на ПЕОМ та зв`язався за допомогою месенджера «Telegram» з власником абонентського номеру, вказаного у даному оголошенні, який перебуває у користуванні ОСОБА_4 .

Під час спілкування з приводу встановлення операційно системи на ноутбук, під час якого з ОСОБА_4 було обумовлено встановлення додаткової програми для віддаленого доступу до вказаного комп`ютеру. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторний збут шкідливого програмного засобу з назвою «KidLogger».

Цього ж дня, близько 13 год. 00 хв., з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 за попередньою домовленістю зустрівся з раніше невідомим йому ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де під час спілкування з останнім підтвердив замовлення щодо встановлення вказаного програмного засобу та отримав від нього ноутбук марки «Polaroid» (model MPC2144PJE01.143) та зарядний пристрій до нього.

У подальшому, у період часу з 30.08.2023 по 31.08.2023 ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, повторно та з корисливих мотивів, маючи навички у сфері роботи з комп`ютерним програмним забезпеченням, перебуваючи у невстановленому під час досудового розслідування місці, використовуючи наданий йому ОСОБА_10 ноутбук марки «Polaroid» (model MPC2144PJE01.143), встановив на нього програмне забезпечення з назвою «KidLogger», яке є шкідливим програмним забезпеченням, що стежить за діями користувача на комп`ютері.

Після цього, 31.08.2023, близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 85, під час зустрічі з ОСОБА_10 передав останньому вищевказаний ноутбук, на якому встановлено шкідливе програмне забезпечення та отримав взамін грошові кошти в сумі 1000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив збут шкідливих програмних засобів, призначених для несанкціонованого втручання в роботу інформаційно-комунікаційних систем, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, та підтвердив, що дійсно вчинив указані злочини. Щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 361-1 КК України як збут шкідливих програмних засобів, призначених для несанкціонованого втручання в роботу інформаційно-комунікаційних систем, за ч. 2 ст. 361-1 КК України як збут шкідливих програмних засобів, призначених для несанкціонованого втручання в роботу інформаційно-комунікаційних систем, повторно.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю.

При обранні виду та міри покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває, офіційно працює, неодружений, має на утриманні двох дітей.

Пом`якшує покарання обвинуваченого його щире каяття, наявність на утриманні двох дітей.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, суд вважає, що покаранням необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, визначене у межах, установлених у санкції ч. ч. 1, 2 ст. 361-1 КК України, у вигляді позбавлення волі.

З огляду на те, що тяжких наслідків від вчинення кримінальних правопорушень не настало, що суттєво зменшує суспільну небезпечність скоєних правопорушень, при цьому обвинувачений щиро розкаявся, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що стимулюватиме його до правомірної поведінки.

Відповідно до вимог ст. ст. 100, 124 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів та процесуальні витрати.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 361-1 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 361-1 КК України у виді одного року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 361-1 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом одного року не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 19118,40 грн.

Речові докази: ноутбук «Polaroid Notebook» Model MPC2144PJE01.143, який зберігається в камері схову ЦЗ № 1 ГУНП в м. Києві, - повернути за належністю ОСОБА_10 , ноутбук «Polaroid» Model MPC2144 PJE01.126, який зберігається в камері схову ЦЗ № 1 ГУНП в м. Києві, - повернути за належністю ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_11