ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3776/23 Справа № 243/2754/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

20.11.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Святогірськ Донецької області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживав в АДРЕСА_2

продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарання (№12)» строком на 60 днів, тобто до 16.12.2023р. включно.

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2023р. щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою .

Із ухвалою суду першої інстанції не погодився обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій:

- вважає, що в теперішній час відпала необхідність застосований до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливе застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, оскільки доводи прокурора та висновки суду про існування з його боку ризиків передбачених ст. 177 КПК України відсутні, а доводи прокурору про наявність ризиків є припущенням;

- зазначає, що основним доводом суду при продовженні строку тримання під вартою зазначена ймовірна тяжкість покарання, проте суди вищих інстанцій неодноразово зазначали про те, що суворість покарання не є визначальним елементом при оцінці ризиків для продовження строку тримання під вартою, та запобіжний захід не повинен перетворюватися на прелюдію відбування покарання ( Рішення ЄСПЛ «Мамедов проти Росії», «Летельє проти Франції», «Францик проти Монако» «Тиран проти Румунії»;

- зазначає, що суд повинен враховувати вимоги ст. 5 ЄКПЛ, відповідно до якої продовження строку тримання під вартою повинно бути обґрунтоване істотними причинами, а не лише тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, тяжкістю обвинувачення, та складністю справи, та не може вважатися достатніми причинами для тримання під вартою протягом тривалого часу;

- зазначає, що ризик впливу на свідків та втечі не підтверджений доказами, та не підтверджений матеріалами кримінального провадження;

- зазначає, що ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення також є припущенням, та не підтверджений доказами;

- вважає, що суд належним чином не дотримався вимог ст. 178 КПК України для оцінки ризиків, які можуть бути підставою, разом із зазначеними в ст. 177 КПК України, для тримання під вартою, суд не повинен враховувати тільки кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення, яке представлено органом досудового розслідування;

- зазначає, що тримається під вартою протягом двох років десяти місяців, а підстави для продовження строку тримання під вартою надаються прокурорам ті ж самі, які були зазначені при обранні запобіжного заходу, проте тривале перебування під вартою зі спливом часу впливає на існування оголошених ризиків,

- прохає скасувати оскаржувану, звільнити його з-під варти під час розгляду поданої ним апеляційної скарги, та обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. поклавши на нього обов`язок прибувати за кожною вимогою до судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у тому, що він 31.12.2020р., у денний час знаходячись в алкогольному сп`янінні знаходився за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_9 в буд. АДРЕСА_3 , де між ними виник конфлікт, в ході якого обвинувачений наніс ножем один удар в стегно лівої ноги потерпілого ОСОБА_9 , завдавши тим самим колото-різану рану. Після чого потерпілого ОСОБА_9 було доставлено в травматологічне відділення КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» Донецької області, де потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого послався на те, в ході розгляду поданого прокурором клопотання судом були оцінені в сукупності всі обставини кримінального провадження, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він підозрюється - до десяти років позбавлення волі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, який не є особою пенсійного віку, офіційно не працює, відсутність міцних соціальних зв`язків, та встановлено існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик переховування від суду, та ризик впливу на потерпілу та свідків або перешкоджанню кримінального провадження іншим чином.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченому пред`явлено підозру та складено обвинувальний акт, який направлено до суду, відомості про його особу, які наведені вище, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, внаслідок якого настала смерть потерпілого, тобто незворотні наслідки, судовий розгляд триває.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального процесуального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Суд апеляційної інстанції досліджуючи відомості про особу обвинуваченого встановив, що він є раніше несудимою особою в силу ст. 89 КПК України. Досліджуючи відомості з ЄДРСР встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Ізюмського міськрайоного суду Харківської області від 16.08.2010р. за ч. 1 ст. 309 КК України, вироком Ізюмського міськрайоного суду Харківської області від 09.12.2013р. за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, на думку суду апеляційної інстанції, репутація обвинуваченого дає обґрунтовані підстави вважати, що ризик вчинення нового кримінального правопорушення обвинуваченим є підтвердженим.

Враховуючи тяжкість ймовірного покарання, яке може загрожувати обвинуваченому - до десяти років позбавлення волі, то ризик переховування обвинуваченого також має своє підтвердження, оскільки на переконання суду апеляційної інстанції, переховування буде мати для обвинуваченого менш обтяжливі наслідки, ніж призначене покарання.

Ризик впливу на свідків та потерпілу, на думку суду апеляційної інстанції також має своє підтвердження, оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, є злочином проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого настала смерть потерпілого, вчинене із застосуванням ножа, тобто із застосуванням насильницьких дій до потерпілого, тобто обвинувачений не дотримався межі допустимої суспільної поведінки щодо життя та здоров`я іншої особи.

Таким чином,суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що в теперішній час відпала необхідність застосований до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливе застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, оскільки доводи прокурора та висновки суду про існування з його боку ризиків передбачених ст. 177 КПК України відсутні, а доводи прокурору про наявність ризиків є припущенням, є неспроможними з урахуванням викладеного вище.

Доводи апеляційної скарги, що основним доводом суду при продовженні строку тримання під вартою зазначена ймовірна тяжкість покарання, проте суди вищих інстанцій неодноразово зазначали про те, що суворість покарання не є визначальним елементом при оцінці ризиків для продовження строку тримання під вартою, та запобіжний захід не повинен перетворюватися на прелюдію відбування покарання ( Рішення ЄСПЛ «Мамедов проти Росії», «Летельє проти Франції», «Францик проти Монако» «Тиран проти Румунії», також не мають під собою підґрунтя, оскільки судом першої інстанції встановлені також і інші ризики з боку обвинуваченого, які передбачені ст. 177 КПК України, з якими також погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги , що суд повинен враховувати вимоги ст. 5 ЄКПЛ, відповідно до якої продовження строку тримання під вартою повинно бути обґрунтоване істотними причинами, а не лише тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, тяжкістю обвинувачення, та складністю справи, та не може вважатися достатніми причинами для тримання під вартою протягом тривалого часу, є надуманими, оскільки суд першої інстанції, із дотриманням вимог ст. 177, 178, 183, 194 КПК України повно та всебічно дослідив відомості про особу обвинуваченого, сукупність доказів кримінального провадження, які вже досліджені судом, зміст обвинувачення за фактичними обставинами справи, та не встановив підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що ризик впливу на свідків та втечі не підтверджений доказами, та не підтверджений матеріалами кримінального провадження, ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення також є припущенням, та не підтверджений доказами, є неспроможними з підстав, які викладені судом апеляційної інстанції вище.

Доводи апеляційної скарги, що суд належним чином не дотримався вимог ст. 178 КПК України для оцінки ризиків, які можуть бути підставою, разом із зазначеними в ст. 177 КПК України, для тримання під вартою, суд не повинен враховувати тільки кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення, яке представлено органом досудового розслідування є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, для прийняття відповідного рішення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він тримається під вартою протягом двох років десяти місяців, а підстави для продовження строку тримання під вартою надаються прокурорам ті ж самі, які були зазначені при обранні запобіжного заходу, проте тривале перебування під вартою зі спливом часу впливає на існування оголошених ризиків, є також неспроможними, оскільки правова позиція ЄСПЛ наголошує, що тривале тримання під вартою не вказує на порушення вимог ст. 5 ЄКПЛ, коли суспільний інтерес має перевагу над особистою свободою. У даному кримінальному провадженні об`єктом протиправного посягання стало здоров`я та життя потерпілого, яке є найвищою цінністю держави, яке гарантоване Конституцією України, тобто у даному випадку суспільні відносини між правовим захистом держави та її гарантіями недоторканості життя та здоров`я потерпілої особи є переважаючими над інтересами особи, яка тримається під вартою.

Враховуючи викладене вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні, а доводи про скасування оскаржуваної ухвали, звільнення його з-під варти під час розгляду поданої ним апеляційної скарги, та обрання щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, із покладенням на нього обов`язку прибувати за кожною вимогою до судового засідання, не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарання (№12)» строком на 60 днів, тобто до 16.12.2023р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарання (№12)» строком на 60 днів, тобто до 16.12.2023р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді