ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/4178/23 Справа № 202/5645/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого вищу освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, а також непрацездатних осіб не маючий, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, а також непрацездатних осіб не маючий, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжений запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 03 лютого 2024 року включно.

Продовжений запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 03 лютого 2024року включно з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161 040 (шістдесят одна тисяча сорок) грн., у випадку внесення якої на підставі ст. 194 КПК України покладені відповідні обов`язки.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у тому числі інкримінований злочин з ч. 1 ст. 263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тому у суду є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у інкримінованому злочині, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачені не одружені, міцних соціальних зв`язків не мають, не працевлаштовані.

Дійшов висновку, що обставини, які були враховані судом при обрані та подальшому продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не змінилися, на даній стадії судового розгляду більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про можливість визначити обвинуваченому ОСОБА_5 заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161 040грн., що забезпечить виконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України.

В апеляції:

- захисник обвинувачених просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю з покладенням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що ухвалюючи оскаржене рішення суд обмежився формальним переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретних осіб: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Обґрунтовуючи ухвалу, суд зазначив тільки тяжкість покарання, що передбачений санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, що обумовлює наявність ризику переховування від суду.

Вважає, що суд залишив поза увагою, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених обраний 07.01.2023 року, тобто більше 11 місяців, а надані стороною обвинувачення докази вчинення обвинуваченими інкримінованих злочинів, які досліджені судом, не є вагомими та беззаперечними.

Зазначає, що процесуальна поведінка обвинувачених, які приймають активну участь в судових засіданнях, та в процесуальний спосіб відстоюють їх невинуватість, свідчить про відсутність намірів переховуватись від суду.

Вказує, що наведені судом відомості щодо відсутності у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та того, що він не працевлаштований не відповідають фактичним даним, оскільки ОСОБА_6 має на утриманні доньку ОСОБА_9 , 2007 року народження, працював на посаді адміністратора в альтанці «Сонячний день», має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає разом з матір`ю ОСОБА_10 , за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий.

ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації та постійне місце проживання, тривалий час (більше 7 років) проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_11 , що свідчить про міцний зв`язок, працював на посаді адміністратора в альтанці «Сонячний день», раніше не судимий, на даний час не має відкритих кримінальних проваджень.

Прокурор в судове засідання не з`явився, обвинувачені заяв, клопотань про слухання справи за їх участю або про відкладення розгляду справи не подавали, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без їх участі.

Вислухавши захисника обвинувачених, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особи обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні, в тому числі, тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді до 7 років позбавлення волі, а отже, існує висока ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, можуть вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатимуть кримінальному провадженню. А тому, більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, оскільки не відповідають ступеню тяжкості злочину.

З огляду на дані про особи обвинувачених, які міцних соціальних зв`язків не мають, не працюють, офіційне джерело їх доходів невідоме, висновок суду про існування ризику у цьому кримінальному провадженні, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України знайшов своє підтвердження та продовжує існувати, враховуючи, що наразі докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання захисника обвинувачених на те, що докази, надані стороною обвинувачення, вчинення обвинуваченими інкримінованих злочинів, не є вагомими та беззаперечними не є слушними, оскільки вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності їх вини в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.

Ствердження захисника про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, місця роботи, утриманців не є слушними, оскільки в матеріалах скарги відсутні будь-які відомості щодо порушеного питання. Відповідні належні та допустимі докази зворотного стороною захисту під час розгляду цієї апеляційної скарги колегії суддів не надані.

Доводи захисника щодо непомірності визначеного судом першої інстанції альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави ОСОБА_5 у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є недостатньо обґрунтованими, враховуючи вимоги п. 2 ч. 5 ст. 182 КК України, беручи до уваги характер і обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , враховуючи дані про його особу, майновий стан та наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленому ризику та не є завідомо непомірним для обвинуваченого із урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника обвинувачених слід залишити без задоволення.

В той же час, тривалість перебування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою за доводами захисника хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

1ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4