Справа № 462/4081/20
провадження 1-кп/462/87/24
У Х В А Л А

06 лютого 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0001329 від 23.06.2020 року щодо ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, -

встановив:

У провадженні Залізничного районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження № 0001329 від 23.06.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

20.12.2023 захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подав до суду письмове клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів, а саме копій документів: звернення голови громадської організації « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про вчинене кримінальне правопорушення з додатками; ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до оригіналів документів щодо укладення та виконання договору між АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; протокол тимчасового доступу до речей і документів та їх вилучення від 17.07.2020; договір Л/Т-19424/НЮ від 18.09.2019; примірник договірної ціни на капітальний ремонт об`єкта на

АДРЕСА_1 ; локальний кошторис на будівельні роботи за згаданою адресою; довідку про вартість виконаних робіт за жовтень 2019; акт приймання виконаних робіт за жовтень 2019; підсумкову відомість ресурсів за згаданим об`єктом; розрахунок витрат до Акта КБ-2в № 1; акт приймання-передачі закінчених робіт за договором на виконання робіт Л/Т-19424/НЮ від 18.08.2019; акта обстеження даху; податкову накладну; виписку по рахунку від 12.12.2019; накладну № 7/09 від 10.09.2019; видаткову накладну № РН-0000036 від 18.10.2019; накладну № 17/10 від 03.10.2019; накладну № 12/09 від 19.09.2019; документацію для проведення допорогової закупівлі; експертний звіт щодо розгляду кошторисної частини проектної документації; акта приймання-передачі закінчених робіт від 21.10.2019; платіжне доручення від 11.12.2019; протокол розгляду пропозицій допорогових закупівель від 09.09.2019; підсумкову відомість ресурсів за жовтень 2019; дефектний акт від 05.07.2019; зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва; ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2020 на проведення огляду об`єкта; протокол огляду місця події; постанову про призначення будівельно-технічної експертизи; висновок експерта № 597 від 20.05.2020; постанову про призначення хімічної експертизи; акт № 1 та акт

№ 2 здачі-приймання висновку експерта № 2625; висновок експерта № 2625; протокол огляду предметів від 17.06.2020; постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання; посадову інструкцію провідного інженера технічного нагляду ОСОБА_4 ; наказ про затвердження положення про службу капітальних вкладень Регіональної філії « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; Положення про структурний підрозділ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » РУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; договір поставки № 09/19 від 09.09.2019; постанову про призначення почеркознавчої експертизи від 28.05.2020; довідку про витрати на проведення почеркознавчоїї експертизи та висновок експерта № 10/7/393 від 05.06.2020. В обгрунтування заявленого клопотання захисник вказує, що такі матеріали не засвідчені в установленому законом порядку та не відповідають вимогам п.5.26 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020, відповідно до яких відмітка про засвідчення копії документа повинна складатись зі слів: «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Тобто копія набуває юридичної сили лише після її засвідчення в установленому порядку. Однак, наявні в матеріалах провадження копії докмуентів не містять напису «згідно з оригіналом», вважає, що наявний напис «копія вірна» не свідчить про відповідність оригіналу, а також відсутні ініціали, прізвище особи, яка здійснювала засвідчення та дата такого засвідчення, а тому не можуть вважатись допустимими доказами. Просить виключити згадані вище документи з числа доказів у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 раніше подане клопотання про визнання доказів недопустимими підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у такому та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечила, просила у задоволенні такого відмовити у повному обсязі покликаючись на необгрунтованість з підстав, що ст. 87 КПК України чітко визначено, за яких умов суд зобов`язаний визнати докази у кримінальному провадженні недопустимими, але захисник у своєму клопотанні про визнання доказів очевидно недопустимими не вказав, як на обгрунтування своїх вимог, на жодну із визначених чинним процесуальним законом умов. Звертає увагу на те, що жоден доказ не може мати для суду наперед встановленої сили, а оцінка очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу у кримінальному провадженні відноситься виключно до дискреційних повноважень суду під час прийняття судового рішення у нарадчій кімнаті.

Представник потерпілого - ОСОБА_6 в судовому засідання при вирішенні заявленого захисником ОСОБА_5 клопотання повністю підтримала думку прокурора, просила у задоволенні клопотання відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

За нормами ч.1, ч. 2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Отже, законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК України, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості.

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: - прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи - зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

У правовій позиції ВП Верховного Суду від 31.08.2017 в справі № 756/10060/17 зазначено, що у разі визнання очевидної недопустимості доказу необхідно встановлювати, які наслідки має певне порушення формальних вимог процесуального закону насамперед для прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України, в чому це порушення виражалося. Очевидна недопустимість доказу свідчить про те, що для визнання доказу таким немає необхідності здійснювати додаткову перевірку та дослідження інших доказів.

Зі змісту норми ч. 1 ст. 86 КПК України вбачається, що критерієм загальної недопустимості доказу, тобто доказу, який може бути визнаний недопустимим у нарадчій кімнаті, є порушення порядку його отримання. Що стосується очевидної недопустимості, в процесуальному законі не визначено жодного переліку підстав, коли докази є очевидно недопустимими, а лише визначено, що в разі встановлення очевидної недопустимості доказу, він визнається судом недопустимим.

Відтак, визнання доказів недопустимими та припинення їх дослідження на стадії судового розгляду можливе виключно в разі наявності критерію очевидності, а враховуючи загальне визначення допустимості доказів, то очевидність повинна полягати саме в порушенні порядку, встановленого КПК України, або у невідповідності його нормам.

Захисник у своєму клопотанні про очевидну недопустимість документів, наявних в матеріалах кримінального провадження, вказує на неналежність засвідчення копій таких документів у відповідності до вимог п. 5.26 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020, разом з тим клопотання не містить покликань на жодну ознаку наявності порушень прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України та закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України при здобутті таких доказів, що прямо передбачено нормою ст. 87 КПКУкраїни як очевидні ознаки недопустимості доказів.

При цьому, суд звертає увагу також на те, що жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили, а визнання певної недопустимості доказу, тим більше враховуючи стадію судового провадження, без дослідження інших доказів в повному обсязі, зокрема у взаємозв`язку з іншими доказами, є передчасним

Тобто докази, які просить визнати недопустимим захисник, можуть бути визнані недопустимим судом лише під час ухвалення ним остаточного рішення у кримінальному провадженні за наслідками розгляду справи по суті, шляхом дослідження доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими. При цьому, недопустимість певного доказу є оціночним поняттям, вирішення якого є дискрецією суду.

Відтак, всі надані сторонами докази у вказаному кримінальному провадженні будуть належно оцінені на предмет їх належності і допустимості в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а тому підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 на даній стадії судового розгляду провадження відсутні.

Керуючись ст. 84-86,89 КПК України, суд, -

постановив:

клопотання адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими залишити без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали знаходиться у справі № 462/4081/20

Суддя ОСОБА_1