Справа № 159/558/23
Провадження № 1-кп/159/239/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000798 від 09.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Пустомити Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого дорожнім робітником у ТОВ «Волиньдорбут», неодруженого, несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурорка ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

представник потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

09 вересня 2022 року близько 15.30 години, ОСОБА_3 всупереч вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відведення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою, що пролягає по вулиці Центральній в с. Дарівка Ковельського району Волинської області, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б). 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого, виїхав праворуч за межі проїзної частини дороги та, невпоравшись з керуванням вказаним вище транспортним засобом, допустив його перекидання та подальше зіткнення з задньою частиною автомобіля марки «Opel Movano» р.н. НОМЕР_2 , який знаходився в нерухомому положенні на лівому узбіччі автодороги навпроти паркану домоволодіння, що по вулиці Центральній, 15.

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху Україні пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні поряд з місцем водія, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої хребетно-спінально-мозкової травми з розривом спинного мозку та зламом тіла СЗ (шийного відділу хребта) із стенозуванням хребтового каналу, компресійного зламу тіл ГnЗ - Тn4 (грудного відділу хребта), які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, згідно пункту 2.1.3.ж. «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

26 листопада 2022 року, під час перебування потерпілого ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» було констатовано його біологічну смерть, що перебуває у прямому причинно наслідковому зв`язку з отриманими під час дорожньо-транспортної пригоди 09 вересня 2022 року тілесними ушкодженнями.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали перебуває грубе порушення ОСОБА_3 вимог п. п. 2.3 (б). 2.9 (а), 10.1, 12.1, Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно 09 вересня 2022 року близько 15.30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою, що пролягає по вулиці Центральній в с. Дарівка Ковельського району Волинської області, невпоравшись з керуванням вказаним вище транспортним засобом, допустив його перекидання та подальше зіткнення з задньою частиною автомобіля марки «Opel Movano» р.н. НОМЕР_2 , який знаходився в нерухомому положенні на лівому узбіччі автодороги навпроти паркану домоволодіння, що по вулиці Центральній, 15, внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у лікарні.

ОСОБА_3 визнає та не оспорює викладені в обвинувальному акті обставини стосовно часу, місця, способу вчинення та мотиву скоєного ним кримінального правопорушення, повністю визнає вину в скоєному, щиро кається, частково відшкодував потерпілій завдані збитки.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила причетність ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть її сина ОСОБА_8 . У щире каяття обвинуваченого не вірить, підтверджує часткове відшкодування шкоди, цивільний позов не заявляє, вважала можливе виправлення обвинувачення тільки у разі призначення йому максимального покарання передбаченого за дане правопорушення.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.».

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім цього, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні наполягала на найбільшій мірі покарання, яка передбачена санкцією статті.

Відповідно до практики Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к, думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

ОСОБА_3 є молодою, працездатною особою і вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, який вчинено з необережності.

ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно; під час роботи характеризувався також позитивно; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; раніше не судимий; є волонтером БО «БФ «БІ Сейф», має відзнаки у зв`язку з волонтерською діяльністю; проживає разом з бабусею ОСОБА_10 яка потребує постійного стороннього догляду, однак ОСОБА_3 опікуном не являється, визнав свою вину.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості, обставини злочину, наслідки у вигляді смерті однієї особи, особу винного, вважає, що для досягнення мети покарання, яке полягає у карі, виправленні та запобіганні вчиненню нових злочинів, що полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод ОСОБА_3 та захисту прав потерпілої у вказаному кримінальному провадженні, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, а отже ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого у більш короткий строк його ізоляції від суспільства, що також підтверджується засудженням ним своєї протиправної поведінки, яка може свідчити про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання, то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе і без призначення йому максимального строку основного покарання, яке передбачено санкцією частиною 3 статті 286-1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі незворотні наслідки, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк шість років.

Підстави для застосування ст. 69, 75 КК України відсутні.

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000798 від 09 вересня 2022 року застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, а саме: ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2022 року накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_11 .

Відповідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Оскільки ОСОБА_3 не є власником цього транспортного засобу, суд вважає, що арешт майна слід скасувати.

Долю речових доказів та судових витрат суд вирішує на підставі ст. 100, 122 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 06 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно.

Відповідно до правил ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк остаточного покарання за даним вироком, строк попереднього ув`язнення з 02 жовтня 2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із залученням експерта на загальну суму 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 72 копійки.

Арешт акладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2022 року на автомобіль «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_11 - скасувати.

Речові докази по справі:

- автомобіль «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на спеціальному майданчику зберігання транспортних засобів ГУНП у Волинській області м. Ковель повернути власнику ОСОБА_11 ;

- автомобіль «Opel Movano» р.н. НОМЕР_2 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у власника ОСОБА_12 залишити власнику ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1