Справа № 343/1657/23
Провадження № 11-кп/4808/532/23
Категорія ст..183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів - до 17 листопада 2023 року включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду щодо продовження відносно нього строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить скасувати ухвалу суду та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не було взято до уваги його доводи про те, що він страждає рядом хронічних захворювань : ВІЛ інфекція та Гепатит С, що його мати є інвалідом, яка перенесла ряд операцій і інсульт та потребує стороннього догляду. Зазначив, що бажає відшкодувати шкоду потерпілим та не має на меті переховуватись від слідства та суду.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду та обрати обвинуваченому щодо нього запобіжний захід на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що перебуваючи в СІЗО він не може належним чином приймати ліки та підтримувати в задовільному стані здоров`я, його мати є інвалід і потребує постійного стороннього догляду, перебуваючи під вартою у нього немає можливості відшкодувати потерпілим матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185 КК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинені тяжких злочинів і за які, відповідно до Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Згідно ухвали слідчого судді Долинського районного суду від 23.06.2023 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

12.07.2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні скеровано до Долинського районного суду для розгляду по суті.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з тим, що судовий розгляд кримінального провадження тільки розпочався, докази у справі не досліджено, ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не зменшились та продовжують існувати на даний час. Водночас підстав для зміни запобіжного заходу тримання під вартою на інший немає, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про зменшення ризиків, що були установлені під час застосування до нього запобіжного заходу.

Зазначено, що вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 неодружений, постійного місця роботи та утриманців немає, неодноразово судимий. При цьому, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочину, що пов`язане з позбавленням волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які у будь-який момент під його незаконним впливом можуть бути повторно допитані і змінити показання.

Таким чином, відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 184 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами ст. 177 даного Кодексу.

Прокурор в клопотанні зазначив, що за таких обставин є підстави для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу не можливо, а особисте зобов`язання, застава і домашній арешт не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, осіб, які б викликали довіру та поручились за виконання ним покладених обов`язків, немає, і, крім цього, йому відоме місце проживання більшості свідків.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При розгляді зазначеного клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважав клопотання вмотивованим, а викладені в клопотанні судження - такими, що ґрунтуються на вимогах закону та свідчать про продовження існування ризиків, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Також судом було враховано те, що ризик втечі повинен оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти росії»).

Суд погодився з доводами прокурора в частині стосовно продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Судом встановлено, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , закінчується 25 вересня 2023 року, однак судове провадження по кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, тому строк тримання під вартою

обвинуваченому необхідно продовжити, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були одними з підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: що він може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення - не зменшились.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії тяжких і за які, відповідно до Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, усвідомлює неминучість покарання у випадку доведення його вини, що може спонукати його переховуватися від суду.

Суд при розгляді клопотання прокурора вважав, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, ОСОБА_7 , перебуваючи під загрозою застосування покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаних злочинів, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному судовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності таку поведінку обвинуваченого.

Підставами вважати, що продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України та свідчать, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, суд вважав те, що у обвинуваченого відсутні тісні соціальні зв`язки, він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, востаннє: 31.05.2021, однак, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та обвинувачується у вчиненні нових корисливих злочинів, що вказує на його стійку злочинну спрямованість.

Судом також зазначено, що обставини обвинувачення ОСОБА_7 , його вік та стан здоров`я, а також тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, в якому він обвинувачуються, відсутність міцних соціальних зав`язків та соціальне становище (обвинувачений ніде офіційно не працевлаштований), свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Суд вважав, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку та кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Крім того, судом звернуто увагу на те, що окрім наявної підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянням, які інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, перешкоджати встановленню істини у справі.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, враховуючи існування ризиків, та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність наведених обставин, суд прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, є неможливим. Суд вважав, що існують відповідні та достатні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що обраний запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, а його продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та виправдовують його подальше тримання під вартою.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На думку суду апеляційної інстанції, наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд прийшов до висновку, що на час розгляду питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ризики, які раніше були підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали, а тому цей запобіжний захід підлягає продовженню.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_7 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги доводи обвинуваченого про те, що він страждає на хронічні хвороби та має надавати допомогу своїй матері, яка є інвалідом, однак вважає, що на цій стадії судового розгляду реальні ознаки справжнього суспільного інтересу та необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За наведених підстав, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5