Справа № 953/9266/23
н/п 1-кс/953/1271/24
"13" лютого 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
Представник заявника адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також просив клопотання задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядається не пізніше трьох днів після його надходження до суду, а неявка учасників кримінального провадження не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі заявника та слідчого, для не порушення строків розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що тимчасово вилучене майно, а саме - патрони 5,45 в кількості 426 шт. та автомат АК-74 серія та номер НОМЕР_1 , є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Тобто захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
При вирішенні питання про арешт/скасування арешту майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, арештоване майно належить військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується у тому числі і наданими адвокатом ОСОБА_3 письмовими доказами, зокрема накладними на видання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_2 .
Тобто власником майна, на яке ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року накладено арешт, є військова частина НОМЕР_2 .
Разом з тим положеннями ч. 1 ст. 174 КПК України встановлено, що з клопотанням про скасування арешту майна може звернутися у тому числі володілець майна, який не був присутні при розгляді питання про арешт майна.
Так, до матеріалів клопотання долучений військовий квиток серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 , в якому в графі «відомості про дозвіл на носіння зброї» зазначений «автомат АК-74 серія та номер НОМЕР_1 », тобто ОСОБА_4 наданий дозвіл на носіння автомату АК-74 серія та номер НОМЕР_1 .
Частиною 1 статті 263 КК України передбачена відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Слідчий, заперечуючи щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна посилається у тому числі на те, що положеннями п. 14 розділу І Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 29.06.2005 № 359 (у редакції наказу Міністерства оборони України 20.10.2015 № 569), передбачено, що під час видачі стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям командир (керівник, начальник) зобов`язаний нагадати їм порядок поводження зі стрілецькою зброєю та боєприпасами, зокрема щодо заборони зберігання поза розташуванням військової частини (удома, у гуртожитку, на робочому місці) стрілецької зброї, у тому числі й спортивної, та боєприпасів.
Зі змісту ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року слідує, що патрони 5,45 в кількості 426 шт. та автомат АК-74 серія та номер НОМЕР_1 , на яке накладено арешт, було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Доказів того, що за вищевказаною адресою розташована військова частини, матеріали справи не містять.
Таким чином заперечення слідчого фактично зводяться до того, що вилучене під час обшуку майно, яке фактично належить військовій частині НОМЕР_2 , знаходилося не за місцем розташування військової частини, а поза її межами, що є порушенням п. 14 розділу І Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 29.06.2005 № 359 (у редакції наказу Міністерства оборони України 20.10.2015 № 569).
Слідчий у своїх запереченнях фактично стверджує про порушення військовослужбовцем ОСОБА_4 правил поводження та зберігання ввіреного майна, у тому числі автомата АК-74 серія та номер НОМЕР_1 .
При цьому слідчий суддя акцентує увагу на тому, що порушення військовослужбовцями правил поводження та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв не є предметом дослідження у вказаному кримінальному провадженні.
Окрім того, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що за порушення правил поводження та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв військовослужбовці несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та цивільно-правову відповідальність.
За таких обставин заперечення слідчого в цій частині є необґрунтованими, оскільки у вказаному кримінальному провадженні розслідуються обставини за фактом носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, а не за фактом порушення військовослужбовцями правил поводження та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв.
Слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що автомат АК-74 серія та номер НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні саме за фактом носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для накладення арешту на автомат АК-74 серія та номер НОМЕР_1 наразі відпали.
Вирішуючи клопотання в частині скасування арешту майна на патрони 5,45 в кількості 426 шт., слідчий суддя дійшов такого висновку.
Так, адвокат ОСОБА_3 , звернувшись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в цій частині, не долучив до матеріалів клопотання доказів того, що ОСОБА_4 є дійсним власником (володільцем) вказаного арештованого майна, чи їх представником або добросовісним користувачем такого майна, або що таке майно було передано їй у відання.
Отже, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , не підлягає задоволенню в цій частині.
З огляду на викладене, клопотання про скасування арешту майна підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя
У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1