Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/18/23
У Х В А Л А

08 грудня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

потерпілих - ОСОБА_16 , ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_18 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, а також

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одесі, має вищу освіту, зареєстрований як фізична особа-підприємець, одружений, має на утриманні дітей двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом другої групи, не судимий, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.3 ст.289; ч. 4 ст. 186; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.358; ч.2 ст.194 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення в обвинувальному висновку вказано, що на початку 2001 року ОСОБА_7 увійшов до складу злочинної організації, яку створив і очолив Особа1 та до складу якої у різний період час увійшли Особа3, Особа4, Особа5, Особа6, Особа7, Особа8, Особа9, Особа10, Особа11, Особа12, Особа13, Особа14, Особа15, Особа16, Особа18, Особа19, Особа20, Особа21, Особа22, Особа23 та інші невстановлені слідством особи.

На початку 2001 року організатор і керівник злочинної організації Особа1, вступив у попередню змову з ОСОБА_7 , Особою20, Особою5 і невстановленими слідством особами, яким відвів роль безпосередніх виконавців злочину, спрямованого на незаконне заволодіння шляхом обману і зловживання довірою частиною житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_19 , та на подальшу легалізацію доходів, отриманих злочинним шляхом. В подальшому всі учасники групи діяли відповідно до розробленого плану і розподілених ролей.

12.03.2001 ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 зустрівся зі знайомим ОСОБА_20 і його матір`ю ОСОБА_19 та переконав їх отримати саме у нього ссуду під заставу частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Погодившись, ОСОБА_19 передала для оформлення документів ОСОБА_20 , а той 13.03.2001 передав ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину № 1-3074 від 25.06.1997, відповідно до якого потерпілі отримали спадщину у рівних долях на нерухоме майно за вказаною адресою. При цьому ОСОБА_7 пояснив ОСОБА_20 , що гроші йому видасть Особа 20.

14.03.2001 ОСОБА_7 і Особа20, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса за адресою м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 71-а, використовуючи довіру ОСОБА_19 , переконали її підписати договір займу (серія АБР №463336) та договір застави (серія АБР № 463338). Відповідно до зазначених договорів ОСОБА_19 взяла у Особи20 гроші в сумі 58000 грн., що складало 10000 доларів США по курсу НБУ, строком на 1 місяць під заставу вказаного вище нерухомого майна.

15.03.2001 ОСОБА_7 , продовжуючи шахрайські дії, видав ОСОБА_20 нібито від Особи20 гроші в сумі 6925 доларів США та склав з ним графік погашення ссуди з умовою сплати займу до 14.09.2001.

У серпні 2001 року без пред`явлення потерпілим вимоги сплати суми займу Особа20 звернулася до Іллічівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_19 про визнання права власності на вказане нерухоме майно. При цьому ОСОБА_7 і Особа20 не повідомляли ОСОБА_19 про свої дії та надали суду неправдиві відомості про нібито відмову потерпілої від отримання судової повістки. Користуючись відсутністю потерпілої у судовому засіданні, вони умисно приховали від суду, що гроші, отримані ОСОБА_20 під заставу будинку, були повністю повернуті ОСОБА_19 до 14.09.2001. В результаті 28.09.2001 судом біло задоволено позов Особи20 і визнано за нею право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

14.11.2001 Особа20 з метою конспірації злочинної діяльності формально подарувала вказане нерухоме майно разом з земельною ділянкою Особі5, уклавши договір дарування за № 5090.

07.12.2001 Особа5 отримав від ОСОБА_7 ключ від вказаного будинку і вселився у нього, а 26.12.2001 з метою легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, уклав договір купівлі-продажу № 8-3935, відповідно до якого продав іншій особі за 21694 грн. частину житлового будинку АДРЕСА_2 разом з земельною ділянкою. В результаті зазначених дій Особи 1, ОСОБА_7 , Особи 20 і Особи5 потерпілій ОСОБА_19 було спричинено шкоду в розмірі 58000 грн., що більше ніж у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Крім того ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 07.12.2001 приблизно о 14 годині, діючи відповідно до розробленого Особою1 плану, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, прибув до будинку АДРЕСА_2 з метою заволодіння майном ОСОБА_19 та поміщення цього майна в гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , що належав Особі20.

Прибувши до вказаного будинку, ОСОБА_7 та невстановлені слідством особи незаконно проникли до будинку, зламавши замки, та в присутності ОСОБА_19 відкрито заволоділи її майном та вивезли його на невстановлених автомобілях до зазначеного вище гаражу, а саме: гарнітур вартістю 4600 грн., комод вартістю 300 грн., крісло-ліжко вартістю 450 грн., меблевий гарнітур вартістю 5000 грн., спальний гарнітур вартістю 10000 грн., ліжко вартістю 400 грн., столовий сервіз вартістю 600 грн., срібний столовий набор вартістю 2700 грн., мельхіоровий столовий набор вартістю 500 грн., а також електроприлади, постільна білизна, ювелірні прикраси, одяг та інше майно загальною вартістю 1092600 грн., спричинивши потерпілій значну матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_7 , будучі членом злочинної організації, яку створив і очолив Особа1, під час вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186 КК України, за попередньою змовою з членами злочинної організації невстановленими слідством особами, незаконно проник до житла ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_2 и незаконно виселив її з цього будинку 07.12.2001 приблизно о 18 годині, заборонивши їй проживати в будинку, мотивуючи тим, що будинок належить Особі20.

Також, стороною обвинувачення вказано, що ОСОБА_7 , діючи у складі злочинної організації, повторно, вчинив замах на незаконне заволодіння квартирою АДРЕСА_5 , що належала ОСОБА_21 .

Для вчинення цього злочину Особа1 створив окрему злочинну групу із членів злочинної організації у складі Особи8, Особи13, Особи14, а також невстановленої слідством особи та ОСОБА_7 .

У відповідності до розробленого плану і розподілених ролей, на виконання вказівки Особи1 25.10.2001 року Особа14 під приводом працевлаштування запросив ОСОБА_21 до офісу Повного Товариства «МИАР» (ломбард), розташованого за адресою АДРЕСА_3 , та познайомив з Особою1, а той запропонував потерпілому роботу муляра у невстановленої слідством особи, хоча фактично наміру працевлаштувати ОСОБА_21 учасники групи не мали.

Приблизно 01.11.2001 року невстановлена слідством особа повідомив ОСОБА_21 , що для оформлення на роботу потрібний його паспорт, для чого потерпілий передав свій паспорт громадянина України і оригінал свідоцтва про смерть батька.

Приблизно 03.11.2001 року Особа1 з метою отримання зразків почерку ОСОБА_21 , зловживаючи його довірою, запропонував написати заяву про оформлення на роботу. ОСОБА_21 , будучі впевненим у правдивості намірів Особи1 щодо працевлаштування, за вказівкою Особи1 та нібито для надання в податкову інспекцію, в нижній частині аркушу паперу здійснив напис такого змісту (російською мовою): « ОСОБА_22 , прочитал с написанным согласен Паспорт НОМЕР_2 выдан Приморским ОВД 26 мая 1980 г. ОСОБА_22 », та поставив свій підпис.

Також, з метою отримання від ОСОБА_21 довіреності на розпорядження майном і подальшого незаконного заволодіння цим майном, Особа 1, користуючись довірливими відносинами з потерпілим, умовив його за грошову винагороду оформити на своє ім`я нерухомість потерпілого.

05.11.2001 року, діючи відповідно до розподілених ролей, Особа14 і ОСОБА_7 , зловживаючи довірою ОСОБА_21 , прибули разом з ним (привезли його) до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_6 , де їх чекав Особа1. Там, подовжуючи шахрайські дії, ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_21 договір дарування №357-96 від 05.11.2001 року на квартиру АДРЕСА_7 . Після цього була складені нотаріально завірена довіреність серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року, якою ОСОБА_21 і ОСОБА_7 уповноважили Особу 13 управляти і розпоряджатись належним їм майном. По завершенню вказаних дій Особа 1 сплатив ОСОБА_21 20 доларів США.

06.11.2001 року Особа 13 у невстановлений час та в невстановленому місці, маючи довіреність (серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року) ОСОБА_21 на розпорядження його нерухомістю квартирою АДРЕСА_5 , склав і передав Особі8 розписку про продаж йому за 71600 грн. цієї квартири, якою члени злочинної організації мали намір незаконно заволодіти, зловживаючи довірою ОСОБА_21 .

07.11.2001 року ОСОБА_7 і Особа13 в нотаріальній контрі за вказаною вище адресою, використовуючи видану ОСОБА_21 довіреність (серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року), але без його відома, розірвали договір дарування (№357-96 від 05.11.2001 року), яким нібито ОСОБА_7 подарував квартиру потерпілому.

14.11.2001 року з метою конспірації злочинної діяльності із заволодіння квартирою потерпілого за вказівкою Особи1 Особа8 звернувся до Іллічівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_21 і Особи 13 про стягнення грошових коштів 71600 грн., у зв`язку з тим, що відповідач Особа13, діючи від імені відповідача ОСОБА_21 , продав йому квартиру АДРЕСА_5 , отримав 71600 грн. та відмовляються від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу.

30.11.2001 приватний нотаріус посвідчила підпис ОСОБА_21 в заяві про скасування довіреності, виданої ним на ім`я Особи13 щодо розпорядження його майном.

28.01.2002 року, продовжуючи злочинні дії та діючи відповідно до розподілених ролей, Особа8 змінив свої позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на зазначену квартиру, виселити ОСОБА_21 із цієї квартири, зобов`язати уповноваженого працівника міліції виписати ОСОБА_21 . Однак учасники злочинної організації, до складу яких входив ОСОБА_7 , не довели злочин до кінця з причини, що не залежали від їх волі.

Крім того, стороною обвинувачення вказано, що у січні 2003 року ОСОБА_7 надав добровільну згоду на участь у незаконному заволодінні житловим будинком АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_23 , шляхом обману і зловживання довірою.

Для вчинення цього злочину Особа1 у січні 2003 року для залучення великої кількості громадян надав вказівку учасникам злочинної організації ОСОБА_7 , Особі11, а також невстановленій слідством особі подати оголошення в газетах м. Одеси про надання суди під заставу.

Після того, як 29.01.2003 року Особа1 узнав, що за оголошенням зателефонувала потерпіла ОСОБА_23 , щоб отримати кредит в розмірі 50000 доларів США на реконструкцію будинку АДРЕСА_8 , він створив окрему злочинну групу із членів злочинної організації у складі ОСОБА_7 , Особи11, а також Особи18.

У відповідності до розробленого плану і розподілених ролей Особа1 і ОСОБА_7 29.01.2003 року приблизно о 10 годині зустрілись з ОСОБА_23 у офісі Повного Товариства «МИАР» (ломбард), розташованого за адресою АДРЕСА_3 , та Особа1 представився потерпілій засновником ломбарда та погодився видати їй кредит в сумі 50000 доларів США строком на 1 рік з виплатою 2,5 % щомісяця під заставу будинку та земельної ділянки.

ОСОБА_23 під диктовку Особи1 заповнила бланк розписки, відповідно до якої вона продала належний їй будинок з надвірними спорудами та в якості повної оплати отримала від Особи11 гроші в сумі 357500 грн із зобов`язанням нотаріально оформити з Особою1 або з іншою вказаною ним особою договір купівлі-продажу не пізніше 25.01.2003 року, а також надала інші зобов`язання, при цьому на вимогу Особи1 вказала дату складення документів не 29.01.2003 року, а 16.01.2003 року.

Після цього ОСОБА_23 добросовісно виконувала запропоновані Особою1 умови по сплаті процентів за користування кредитом, а на початку жовтня 2003 року звернулася до Особи1 з пропозицією повернути всю суму кредиту та забрати підписані нею документи щодо пепредачи права власності на будинок та земельну ділянку. Однак, Особа1 від зустрічей з нею ухилявся та відмовлявся прийняти суму кредиту.

28.01.2004 року ОСОБА_23 прибула до офісу ПТ «МІАР» за вказаною адресою, де зустрілася з Особою2 та Особою18, при цьому ОСОБА_7 відповідно до розробленого плану, зловживаючи її довірою, умовив підписати договор про оренду нею у Особи1 того ж житлового будинку з оплатою 1500 доларів США щомісяця. Під приводом повернення документів на нерухомість потерпілій ОСОБА_7 як додаткову умову запропонував видати на ім`я Особи18 довіреність на представництво його інтересів в суді. Після того, як ОСОБА_23 погодилась, Особа1 дав вказівку Особі18 супроводити ОСОБА_23 до нотаріуса.

29.01.2004 року Особа18 супроводив ОСОБА_23 до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 77, де була складена і завірена нотаріусом довіреність № 524, якою ОСОБА_23 уповноважила Особу 18 бути її представником у всіх підприємствах, установах, організаціях

03.02.2004 року потерпіла ОСОБА_23 звернулася до іншого приватного нотаріуса і скасувала зазначену довіреність. Таким чином учасники злочинної організації, до складу яких входив ОСОБА_7 , не довели злочин до кінця з причини, що не залежали від їх волі.

Крім того ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що у січні 2004 року організатор і керівник злочинної організації Особа1 з метою незаконного заволодіння належною ОСОБА_17 квартирою за адресою: АДРЕСА_9 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли ОСОБА_7 , Особа6, Особа10, Особа12, Особа16, Особа19, Особа21.

Після того, як Особа10 та Особа21 увійшли в довіру до потерпілої ОСОБА_17 та дізналися від неї про потребу у грошових коштах на лікування сина, 13.01.2004 року вони познайомили її з ОСОБА_7 , який погодився надати їй гроші у кредит під заставу квартири за вказаною адресою. Для цього ОСОБА_7 , Особа10, Особа21 супроводжували ОСОБА_17 при отриманні приватизаційного сертифікату, після чого ОСОБА_7 залишив сертифікат у себе.

В подальшому Особа10 та Особа21 умовили ОСОБА_17 збільшити суму кредиту до 12000 доларів США та передати їм, при цьому пообіцяли, що свою частину кредиту та супутні витрати будуть сплачувати самостійно. 01.02.2004 року, використовуючи тяжкий психологічний стан потерпілої після смерті сина, вони привели її до офісу за адресою АДРЕСА_10 , де знаходилися ОСОБА_7 і Особа 6. Там ОСОБА_7 шляхом обману переконав ОСОБА_17 підписати документи нібито для надання кредиту під заставу квартири.

За вказівкою і під диктовку Особи 6 потерпіла заповнила графи наданих їх документів і поставила свій підпис, не маючи можливості ознайомитися з документами в цілому, а саме: договір купівлі-продажу від 31.01.2004, відповідно до якого вона продала Особі19 квартиру за вказаною адресою за 108000 грн. із зобов`язанням нотаріального оформлення до 01.02.2004; розписку від 31.01.2004 про отримання нею від Особи12 108000 грн. як оплату за продану нею квартиру; заяву від 02.02.2004, відповідно до якої вона доручила Особі12 представляти її інтереси в суді за позовом Особи19 про визнання угоди дійсною і визнання права власності; заяву до суду про отримання нею копії позовної заяви Особи19 та дозвіл на розгляд справи в присутності її представника Особи12; договір найму, відповідно до якого прийняла від Особи12 у користування квартиру за вказаною адресою з виплатою орендної плати 720 доларів США щомісяця; комерційну угоду від 01.02.2004 щодо пропозиції купити квартиру ОСОБА_17 . Особі19; акт прийому-передачі квартири, відповідно до якого ОСОБА_17 передала квартиру Особі19 і виселилася з неї, звільнивши від майна.

02.02.2004 Особа10 та Особа21 прибули разом зі ОСОБА_17 до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_11 , де була посвідчена довіреність потерпілої Особі12 на її представництво. Після цього Особа12 передав ОСОБА_17 11900 доларів США і 100 грн., а також підписаний нею раніше договорі оренди квартири.

Наприкінці серпня 2004 Особа16, діючи відповідно до розробленого плану і за вказівкою ОСОБА_7 , прийшов до ОСОБА_17 за адресою АДРЕСА_9 , та повідомив, що у неї наявний борг перед Особою 2. Після цього ОСОБА_17 приїхала до офісу ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_10 , де той став вимагати від потерпілої виплати 3900 доларів США як погашення боргу по сплаті відсотків, та погрожував позбавити її квартири.

14.09.2004 ОСОБА_7 забрав у ОСОБА_17 ключі від квартири, вказав умови виплати боргу в сумі 24841 доларів США у строк до 24.09.2004 року. 16.10.2004 Особа16, діючи відповідно своєї ролі, підселив у квартиру до ОСОБА_17 двох осіб чоловічої статі у якості охоронців квартири.

25.10.2004 Особа12 метою реалізації розробленого раніше з Особою1 злочинного плану, без відома і згоди ОСОБА_17 , з метою конспірації злочинної діяльності, направленої на приховування вчиненого злочину, на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу, продав вказану квартиру члену організованої злочинної групи Особі 16, який також продав її 24.11.2004 року.

18.12.2004 року СУ ГУМВС України в Одеській області по заяві ОСОБА_17 від 15.11.2004 порушена кримінальна справа у відношенні невстановлених слідством осіб за фактом заволодіння шахрайським шляхом її квартирою АДРЕСА_12 , за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

15.06.2006 року ОСОБА_17 звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до Особи-12, Особи-19, Особи -16, ОСОБА_24 за участю третіх осіб приватного нотариуса ОСОБА_25 , Першої Одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсними договорів купілвлі-продажу квартири АДРЕСА_12 та витребування квартири у її власність.

17 березня 2009 року суддею Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_26 винесено заочне рішення, яким позов ОСОБА_17 до Особи-12, Особи-19, Особи -16, ОСОБА_24 за участю третіх осіб приватного нотаріуса ОСОБА_25 , Першої Одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_12 та витребування квартири у її власність задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_12 , укладений 25.10.2004 року між Особою12, який діяв в інтересах Особи -19 та Особи-16, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_27 .. Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_12 , укладений 24.11.2004 між Особою-16 та ОСОБА_28 , посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_29 та вселено ОСОБА_30 у вищевказану квартиру, усунувши перешкоди у користуванні квартирою та виселено ОСОБА_28 з квартири без надання іншого приміщення.

Таким чином, Особа-1, Особа-21, Особа- 10, ОСОБА_7 , Особа -12, Особа-19, Особа-6, діючи за попередньою змовою між собою за заздалегідь розробленому організатором та керівником Особою-1, єдиного плану, згідно відведеної ролі кожного, з метою заволодіння чужим майном в період з 31.01.2004 по 17.03.2009 при видачі кредиту ОСОБА_17 під заставу її квартири АДРЕСА_12 , шляхом омани та зловживання довірою, ввели її в оману та заволоділи право встановлювальним документом на її квартиру, а потім і самою квартирою, завдавши їй шкоду в розмірі 214280 гривень, які в 600 та більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Також, відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, повторно, у складі злочинної організації вчинив відкрите викрадення чужого майна, що належало ОСОБА_17 і ОСОБА_31 . Так, 14.09.2004 ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном, що знаходилося у квартирі АДРЕСА_12 , 26.10.2004 у денний час прибув разом з невстановленими слідством учасниками злочинної організації до вказаної квартири, відкрив двері ключом, що був у них, незаконно проникли до неї і в присутності мешканців будинку відкрито заволоділи чужим майном, що належало ОСОБА_17 , а саме: собакою породи німецької овчарки вартістю 2400 грн., собакою 3 років породи доберман-пинчер вартістю 4000 грн., меблевою стінкою «прихожа» вартістю 1845 грн., металевою полкою для взуття вартістю 132 грн., газовою плитою вартістю 500 грн., холодильником «Мінськ» вартістю 2000 грн., кухонним гарнітуром вартістю 2650 грн., диваном вартістю 1800 грн., а також меблями, постільною білизною, книгами, одягом та іншим майном загальною вартістю 6691 грн., спричинивши потерпілій значну матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, стороною обвинувачення вказано, що Особа1 у грудні 2005 року з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, що належить подружжю ОСОБА_32 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли ОСОБА_7 , Особа6, Особа18, Особа24.

26.12.2005 приблизно о 17 годині ОСОБА_33 і ОСОБА_34 за рекомендацією знайомої звернулися до ОСОБА_7 для отримання кредиту в сумі 4000 доларів США під заставу будинку АДРЕСА_13 , що належав ОСОБА_35 на праві власності, та надали правовстановлюючі документи на цей будинок.

Діючи відповідно до розподілених ролей та у відповідності з розробленим Особою 1 планом, в порушення вимог ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001, не маючи ліцензії на проведення діяльності з надання фінансових кредитів, ОСОБА_7 дав згоду надати ОСОБА_35 кредит у вказаному розмірі під заставу будинку за вказаною адресою на 1 рік з виплатою 6% щомісяця та призначив дату підписання документів о 09 годині 27.12.2005 за адресою: АДРЕСА_10 .

У вказаний час подружжя ОСОБА_33 і ОСОБА_34 прийшли за вказаною адресою, де їх очікувала Особа6, яка увійшла до них в довіру та запропонувала заповнити і підписати документи. Отримавши згоду ОСОБА_36 , Особа6 надала завчасно підготовані бланки документів, які ОСОБА_33 заповнив під її диктовку договір найму жилого будинку АДРЕСА_13 , відповідно до якого він нібито приймає цей будинок у платне користування від незнайомого для нього приватного підприємці Особи12, а також договір купівлі-продажу, вже підписаний незнайомим йому Особою24. Особа6 не повідомила ОСОБА_36 про намір в подальшому надати ці документи до суду з метою позбавлення його права власності на нерухомість, натомість повідомила, що цей договір є формальним і не має юридичної сили без нотаріального оформлення, та є гарантією повернення ним грошей. При цьому вона продиктувала ОСОБА_35 у швидкому темпі текст «204000 грн.» і заставила таким чином вписати цю суму у договір, що еквівалентні 40 тисяч доларів США, замість отриманої ОСОБА_37 суми 20400 грн., що еквівалентні 4 тисячі доларів США. Також Особа6 шляхом обману переконала ОСОБА_36 надати розписку про те, що не поверне грошові кошти і не буде мати ніяких прав на свій будинок.

Зазначені документи підписані ОСОБА_37 27.12.2005, однак на прохання ОСОБА_38 він у договорі купівлі-продажу та в розписці зазначив дату 26.12.2005.

Після цього ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_36 нотаріально посвідчену довіреність від 27.12.2005, якою той уповноважив Особу9 розпоряджатися його житловим будинком та надвірними спорудами за вказаною адресою, видав ОСОБА_35 4000 доларів США та відмовив у видачі документів по оформленню кредиту.

Зазначений факт занепокоїв ОСОБА_36 та 28.12.2005 року він скасував довіреність, видану на Особу9. Таким чином, слени злочинної організації, до складу яких входив ОСОБА_7 , не довели до кінця свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння житловим будинком ОСОБА_36 , з причин, що не залежали від їх волі.

Також, відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_7 і Особа12 в офісі за адресою АДРЕСА_10 погодились надати у борг ОСОБА_39 3600 доларів США на необмежений строк під 9% щомісячно за умови оформлення довіреності, якою ним надається право керувати і розпоряджатися автомобілем БМВ-750, що належить ОСОБА_40 . Погодившись на такі умови ОСОБА_39 і ОСОБА_41 28.05.2003 склали нотаріальну довіреність строком дії 3 роки.

Приблизно з липня 2003 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_42 грошових зобов`язань і приведенням у непридатність автомобіля БМВ-750 ОСОБА_7 і Особа12 стали вимагати виконання зобов`язань замість ОСОБА_43 від його знайомого ОСОБА_44 , а 31.10.2003 за попередньою змовою ще і з Особою17, з метою заволодіння транспортним засобом потерпілого зустрілися з ОСОБА_45 в офісі за вказаною адресою. Там, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та загрожуючи фізичною розправою над ОСОБА_45 та сім`єю, примусили його віддати ключі і документи від належного потерпілому автомобіля «Нісан-Аустер» реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також примісили скласти розписку про нібито отримання від Особи12 грошей в сумі 26500 грн. за проданий автомобіль із зобов`язанням оформити договір купівлі-продажу не пізніше 15.11.2003. Після цього Особа17 за вказівкою ОСОБА_7 і Особи12 поїхав на автомобілі потерпілого. Таким чином ОСОБА_7 , Особа12, Особа17 заволоділи автомобілем ОСОБА_44 та розпорядились ним на свій розсуд.

Крім того ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину за наступних обставин: 18.11.2003 у денний час ОСОБА_46 прибув до офісу м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 42, щоб переконати ОСОБА_7 і Особу12 повернути його автомобіль. Однак ті, діючи за попередньою змовою, повторно, відкрито заволоділи майном ОСОБА_44 на загальну суму 5365,6 грн. барсеткою вартістю 370 грн., в якій знаходилось 800 доларів США, що складало за курсом НБУ 4265,6 грн., та мобільним телефоном марки «Самсунг» вартістю 730 грн., чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду у великому розмірі.

Також в обвинувальному висновку стороною обвинувачення вказано, що у березні 2004 року, перебуваючи на розі вул. Академіка Філатова і вул. Космонавтів у м. Одесі, ОСОБА_7 вступив у попередню змову з Особою4 з метою заволодіння чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_14 , власниця якої ОСОБА_47 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а спадкоємець ОСОБА_48 відбував покарання у місцях позбавлення волі.

ОСОБА_7 і Особа4 розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 виготовив підроблений договір купівлі-продажу № 98/5924 від 23.09.1998 року, нібито зареєстрований Одеською універсальною біржею «GIP», про продаж Особі4 громадянкою ОСОБА_47 зазначеної квартири, а також підроблений договір від 25.12.2003 року про нібито передачу завдатку в сумі 5300 грн. від іншої особи Особ 4.

Особа4 повинен був подати позовну заяву з вказаними підробленими документами до Малиновського районного суду м. Одеси для визнання за ним права власності на квартиру, після чого продати її, а отримані від продажу гроші передати ОСОБА_7 та отримати від нього грошову винагороду 300 доларів США.

Реалізуючи намір на заволодіння квартирою, Особа4 за вказівкою ОСОБА_7 поставив свій підпис в підробленому договорі купівлі-продажу № 98/5924 від 23.09.1998 року, який вже був підписаний іншою особою від імені ОСОБА_47

15.03.2004 року Особа4, перебуваючи біля приміщення Малиновського районного суду м. Одеси, отримав від ОСОБА_7 зазначені підроблені документи: договір купівлі-продажу квартири та договір передачі завдатку, підписи в якому від імені Особи4 та іншої особи виконані не цими особами.

23.03.2004 року ОСОБА_7 і Особа4, діючи спільно, надали до Малиновського районного суду м. Одеси зазначені підроблені документи: договір купівлі-продажу квартири та договір передачі завдатку, тим самим ввели в оману суд, і на підставі цих підроблених документів того ж дня отримали рішення Малиновського районного суду м. Одеси про визнання Особу4 власником зазначеної квартири.

Зазначене судове рішення від 23.03.2004 року ОСОБА_7 і Особа4 надали до Одеського міського бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості, де зареєстрували його під № 163 від 24.03.2004 року, і таким чином шляхом шахрайства заволоділи чужим майном ОСОБА_49 квартирою АДРЕСА_14 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в особливо великому розмірі в сумі 135787 грн.

Крім того, 24.03.2004 року ОСОБА_7 і Особа4, повторно, продовжуючи злочинну діяльність, діючи спільно, надали інформацію до агентств нерухомості «Омега», «Капітал», « ОСОБА_50 » про терміновий продаж Особою4 вказаної квартири за заниженою вартістю, еквівалентною 22-23 тисячі доларів США.

26.03.2004 року Особа4 за вказівкою ОСОБА_7 у нотаріальній конторі АДРЕСА_15 уклав з потерпілим ОСОБА_51 договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що був зареєстрований нотаріусом в реєстрі за № № 3427. Отримавши від ОСОБА_52 за продаж квартири гроші в сумі 22000 доларів США, що еквівалентно 117260 грн., Особа4 передав їх ОСОБА_7 , за що отримав від нього 300 доларів США.

Таким чином ОСОБА_7 і Особа4 шляхом обману заволоділи грошима в сумі 22000 доларів США, що належали ОСОБА_53 , та шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири по підробленим документам ОСОБА_53 легалізували майно, отримане внаслідок шахрайства.

Крім того, відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_7 06.05.2006 приблизно о 12 годині на власному автомобілі «Тойота Ланд Крузер Прадо» державний номерний знак НОМЕР_4 разом зі співмешканкою Особою 9 та з державним виконавцем Першої Державної виконавчої служби в Малиновському районі прибули до будинку АДРЕСА_16 з метою відібрання малолітнього сина 2003 року народження у ОСОБА_54 і повернення його матері Особі9. Побачивши автомобіль марки «Лексус GT 470» державний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_54 , що від`їжджав від будинку, ОСОБА_7 умисно, на ґрунті неприязних стосунків, з метою пошкодження майна ОСОБА_54 , перегородив йому шлях для виїзду з двору та вчинив зіткнення з вказаним автомобілем, а потім став умисно штовхати цей автомобіль.

ОСОБА_55 намагався уникнути зіткнення та об`їхати автомобіль ОСОБА_7 , однак той умисно, з метою пошкодження майна ОСОБА_54 , включив задню швидкість для збільшення відстані, здав трохи назад, після чого, розігнавшись, передньою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на автомобіль марки «Лексус GT 470» та вдарив його ліву бокову частину дверей. Вищевказані дії ОСОБА_7 повторив неодноразово, більше двох разів.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_56 матеріальну шкоду в сумі 106939,44 грн., що становить особливо великий розмір.

Крім того, відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_7 у другій половині вересня 2006 року, дізнавшись, що ОСОБА_57 потребує грошей на лікування доньки, вступив у попередню змову з Особою24 з метою заволодіння шляхом обману та зловживання довірою майном ОСОБА_58 квартирою АДРЕСА_17 .

З метою реалізації злочинного наміру, відповідно до розподілених ролей, Особа24 привела ОСОБА_58 до ОСОБА_7 в офіс за адресою: АДРЕСА_10 , де ОСОБА_7 представився директором кредитної спілки, увійшов у довіру до потерпілого, запевнив у швидкій видачі грошей та просив надати правовстановлюючі документи на квартиру.

Наступного дня Особа24 під час зустрічі переконала ОСОБА_58 взяти у ОСОБА_7 кредит не в сумі 5000 доларів США, в розмірі 13000 доларів США, з яких він їй передасть 8000 доларів США, а вона нібито сплатить за нього відсотки і поверне цю суму самостійно. Отримавши згоду ОСОБА_58 , вона разом з потерпілим прийшли до офісу ОСОБА_7 і ОСОБА_59 передав йому правовстановлюючі документи на квартиру. Ознайомившись з документами, ОСОБА_7 видав ОСОБА_60 5000 доларів США і, зловживаючи довірою потерпілого, пообіцяв видати іншу частину після укладення нотаріальної угоди, яка нібито буде носити формальний характер.

Підготувавши необхідні документи, Особа24 призначила ОСОБА_60 зустріч 20.09.2006 в нотаріальній конторі по проспекту Добровольського, 116 у м. Одеса. 20.09.2006 ОСОБА_7 за попередньою змовою з Особою24 переконали ОСОБА_61 в тому, що оформлення договору купівлі-продажу є формальною угодою та виступає гарантією повернення їм грошей. ОСОБА_57 , не маючи підстав не довіряти, погодився на їх умови. Після цього приватний нотаріус Одеського нотаріального округу нотаріально засвідчила підпис ОСОБА_58 і Особи9 у договорі купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_57 продав, а Особа9 купила квартиру АДРЕСА_17 за 6755 грн., зареєстрував цю дію в реєстрі під № 4038, після чого Особа 9 видала ОСОБА_62 8000 доларів США.

Крім того, ОСОБА_7 того ж дня, перебуваючи у офісі по АДРЕСА_10 , уклав з ОСОБА_63 договір найму житлового приміщення про те, що ОСОБА_57 приймає у платне користування свою квартиру на 2 місяці з орендною платою 910 доларів США на місяць, та із суми 8000 доларів США, яку видала Особа9, утримав проценти за 2 місяці в сумі 1820 доларів США, які ОСОБА_57 передав йому 20.09.2006.

Після цього Особа24, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 деякий час телефонувала ОСОБА_60 , щоб послабити його уважність, а потім зникла, поставивши потерпілого в умови, за яких він не зможе сплатити гроші ОСОБА_7 .

Таким чином 20.09.2006 ОСОБА_7 заволодів правом на майно та майном ОСОБА_58 за вказаною адресою, вартістю 510000 грн., що є особливо великим розміром.

Інкриміновані ОСОБА_7 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном шляхом грабежу, поєднане з проникненням у інше приміщення чи сховище, що спричинило значну матеріальну шкоду потерпілим, вчинене організованою групою у складі злочинної організації, вчинене повторно;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла, а також незаконне виселення потерпілої, що виразилося в порушенні недоторканості житла громадян у складі злочинної організації;

- за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із загрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що спричинило значну матеріальну шкоду;

- за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене з попередньою змовою групою осіб, повторно, у великих розмірах;

- за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном і придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах;

- за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України як вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування незаконного походження майна, а також придбання, володіння майном, отриманим внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, легалізації майна, здобутого завідомо злочинним шляхом, що спричинило майнову шкоду у великому розмірі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно;

- за ч. 2 ст. 358 КК України як підроблення іншого документу, що відається та посвідчується підприємством або іншою особою, що має право видавати або посвідчувати такі документи, і який надає права з метою його використання як підроблювачем, так і іншою особою, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- за ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документу, за попередньою змовою групою осіб;

- за ч. 2 ст. 194 КК України умисне пошкодження чужого майна, що заподіяло майнову шкоду в особливо великому розмірі.

Підсудним ОСОБА_7 та його адвокатом заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Підсудний зазначив, що, виходячи зі змісту обвинувального висновку, йому інкримінуються діяння, які були вчинені з 2001 року по 06.05.2006 року, тобто минув 15-річний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності .

В судовому засіданні адвокат підсудного ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення підзахисного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, звернувши увагу суду, що це є обов`язковим. Адвокат ОСОБА_15 клопотання заявлене в судовому засіданні 15.11.2023, обґрунтовував тим, що при розгляді апеляцій прокурора Одеської обласної прокуратури та потерпілих на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 09.11.2021 року, Одеським апеляційним судом встановлено, що «відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується у заволодінні у період з 31 січня 2004 року по 17 березня 2009 року при видачі кредиту Особа 16, у складі злочинної організації, квартирою Особа 16… Але стороною захисту не заявлялись, а відповідно в апеляційному суді не досліджувалися, наведені в цьому клопотанні підстави для закриття провадження за ст.49 ККУ. Так, пунктом 5 ч.1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Дійсно, заявлені раніше підсудним ОСОБА_7 підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження потребують дослідження заявлених епізодів вчинення правопорушення. Але, в даному клопотанні про звільнення підсудного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття провадження зазанчаються підстави, які не потребують дослідження за будь-якими заявленими прокурором епізодами обвинувального висновку. А саме, доказами припинення підсудним ОСОБА_7 вчинення або продовження вчинення будь-яких суспільно-небезпечних діянь є відповідні судові рішення (ухвали) про тримання під вартою, оригінали яких наявні в матеріалах справи. Припинення діянь вчинено поза волею ОСОБА_7 , шляхом застосування відносно нього виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 08.08.2007 року по 16.03.2009 року, задля досягнення мети застосування запобіжного заходу, у тому числі запобіганням спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення. Якщо колегія суддів, вважає що зазначений у обвинувальному висновку епізод з потерпілою ОСОБА_64 , який кваліфіковано обвинуваченням за ч.4 ст.190 КК України, є триваючим правопорушенням, то суду слід врахувати Постанову Верховного Суду по справі № 492/910/14-к. У вищевказаній Постанові ВС від 30 січня 2019 року, є посилання на постанову Пленуму Верховного Суду СРСР від 4 березня 1929 року № 23 « Про умови застосування давності й амністії до триваючих та продовжуваних злочинів», де у п.4 було зазначено, що триваючий злочин починається з моменту настання злочинного стану й закінчується в момент припинення цього злочинного стану внаслідок дій самого винного, спрямованих на припинення злочину, або настання подій що перешкоджають здійсненню злочину (втручання органів влади). Строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з часу припинення злочинного стану. Після внесення змін і доповнень в указану постанову постановою Пленуму Верховного Суду СРСР від 14 березня 1963 року №1 це положення було змінено й зазначено, що строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з часу їх припинення за волею або всупереч волі винного (добровільне виконання винних своїх обов`язків, явка з повинно, затримання органами влади, тощо). Моментом, з якого починається перебіг строків давності, для злочинів з матеріальним і формальним складом злочину є завершення суспільно небезпечного діяння; триваючих злочинів фактичне припинення діяння з волі або поза волею особи. У випадку з підсудним ОСОБА_7 фактичне припинення діяння відбулося поза волею особи, якого було затримано 08 серпня 2007 року. Зазначені обставини, вимагають негайного прийняття рішення про звільнення підсудного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за скоєння усіх інкримінованих йому злочинів.

Підсудний ОСОБА_7 в судовому засіданні не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але виступаючи в судовому засіданні підтримав клопотання адвоката ОСОБА_15 , про закриття кримінальної справи у зв`язку зі спливом строків давності, саме з тих підстав на які наголошував адвокат. Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені клопотання.

Інші підсудні і захисники підтримали клопотання підсудного ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, звертаючи увагу колегії суддів, що таке ж клопотання заявлялося підсудним ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_15 в минулому судовому засіданні, рішення по якому прийнято. З цих підстав вказане клопотання слід залишити без розгляду, оскільки має місце зловживання процесуальними правами з боку підсудного ОСОБА_7 .. Щодо завершення суспільно-небезпечного діяння по епізоду з потерпілою ОСОБА_17 , то в обвинувальному висновку вказано коли воно закінчилося, тобто в день прийняття рішення Київським районним судом міста Одеси 17 березня 2009 року, коли суд повернув потерпілій ОСОБА_17 у власність її квартиру. Не може свідчити про момент припинення злочинного стану за злочином кваліфікованим за ч.4 ст.190 КК України, предметом якого є набуття права на нерухоме майно шляхом введення в оману, день затримання особи, яка обвинувачується у скоєнні цього злочину, оскільки порушене право потерпілої не відновлено, тобто злочинні дії не припинилися, право на це майно залишалося за реєстрованим за іншими особами.

Потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 заперечували проти задоволенні клопотання, вважали, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не сплив, і ці обставини встановлені ухвалою Одеського апеляційного суду міста Одеси від 15 грудня 2022 року, яка є обов`язковою для суду першої інстанції, а тому не може бути проігнорована. З доводами прокурора повністю погодилися.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.

Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КПК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно на якій стадії перебуває кримінальне провадження, кримінальна справа - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, судовий розгляд справи, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, які були вчиненні у складі організованої злочинної організації.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2021 року, за результами розгляду клопотання ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом п`ятнадцятирічного строку давності притягнення до відповідальності, ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.3 ст.289; ч. 4 ст. 186; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.358; ч.2 ст.194 КК України.

Ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 15.12.2022 року, ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2021 року, якою було задоволено клоптання ОСОБА_7 та його звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.3 ст.289; ч. 4 ст. 186; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.358; ч.2 ст.194 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності скасовано.

Постановлена нова ухвала, якою відмовлено у задоволенні клопотання підсудного ОСОБА_7 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальній справі № 16.

При розгляді апеляцій прокурора Одеської обласної прокуратури та потерпілих на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 09.11.2021 року, Одеським апеляційним судом встановлено, що п`ятнадцятирічний строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності у даній справі на теперішній час не сплив і спливе лише 17 березня 2024 року.

Окрім цього, Одеським апеляційним судом констатовано, що відповідно до правової позиції касаційного кримінального суду Верховного суду, зазначеної в постанові від 19 квітня 2018 року по справі № 204/6235/15-к судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_15 заявляючи нове клопотання про звільнення підсудного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності вказував, що він та його підзахисний повністю згодні з ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року, таке рішення було прийнято апеляційною інстанцією, оскільки підстави для закриття були іншими. Одеським апеляційним судом не досліджувалися підстави, заявлені в новому клопотанні про звільнення підсудного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Заявляючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальній справі № 16, адвокат вказував, що ці підстави є абсолютними навіть при триваючому злочині.

Відповідно до документів, які знаходяться в матеріалах кримінальної справи, та відповідно до наданої суду довідки за № МВС України, судом встановлено, що за інкримінованими ОСОБА_7 злочинами він утримувався під вартою по цій справі, з червня 2007 року по березень 2009 року.

Ця інформація є відкритою, та не оспорювалася ні прокурором, ні потерпілими.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.3 ст.289; ч. 4 ст. 186; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.358; ч.2 ст.194 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла наступних висновків.

В поняття «час скоєння триваючого злочину» має включатися весь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.

На таке застосування закону про кримінальну відповідальність у часі звернув увагу Касаційний кримінальний суд у справі №220/1260/20.

Розглядаючи означену справу ККС, зауважував, що при триваючому злочині (проступку) особа вчиняє один раз певну дію та впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані.

Для цього виду злочинів характерним є незбіг моменту закінчення складу злочину й моменту фактичного завершення протиправних дій.

Відповідно, завершення триваючого злочину це день його припинення за волею або всупереч волі винного, у тому числі викриття особи в скоєнні злочину.

Адвокат ОСОБА_15 та підсудний ОСОБА_7 вважають, що злочин відносно потерпілої ОСОБА_67 припинився у день коли ОСОБА_7 було затримано та прийнято рішення про його тримання під вартою, де він перебував до березня 2009 року.

Позиція прокурора стосовно дати припинення злочину відносно ОСОБА_67 , це день прийняття рішення Київським районним судом міста Одеси, про витребування на користь ОСОБА_67 належної їй на праві власності квартири та виселення з цієї квартири особи, яка займала її незаконно. Дата закінчення злочину, по версії прокурора 17 березня 2009 року, тобто день, коли Київський районний суд міста Одеси прийняв рішення про повернення квартири ОСОБА_68 ..

Таким чином, учасники процесу (підсудний ОСОБА_7 та інші підсудні, захисник ОСОБА_15 та інші захисники з одного боку та прокурор і потерпілі з іншого) мають різні позиції щодо фактичних обставин справи.

Зокрема оспорювальною є дата завершення триваючого злочину, яка в обвинувальному висновку вказана як 17 березня 2009 року.

На даному етапі кримінальної справи, колегія суддів не може надати юридичну оцінку діяння у межах висунутого обвинувачення, оскільки це суперечить правовому висновку Великої палати Верховного суду, зазначених в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 288/1158/16-к.

Відповідно до правової позиції касаційного кримінального суду Верховного суду, зазначеної в постанові від 19 квітня 2018 року по справі № 204/6235/15-к судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, суд першої інстанції, без проведення судового слідства позбавлений можливості звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності, оскільки при прийнятті такого рішення вийде за межі пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, а без проведення судового слідства та перевірки доказами фактичних обставин злочину, які зазначені у обвинувальному висновку, без ухвалення вироку ( обвинувального або виправдовувального) визнати недоведеним вчинення ОСОБА_7 злочинів у період з 31 квітня 2004 року по 17 березня 2009 року є неможливим», навіть при наявності інформації про його тримання під вартою у період з червня 2007 року по березень 2009 року.

Колегія суддів погоджується з позицією адвоката ОСОБА_15 , що розглянути клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності, можна на будь-якій стадії судового розгляду, однак зауважує, що це можливо за умови,якщо фактичні обставини справи, зазначені у обвинувальному висновку не є спірними.

Оскільки учасники кримінальної справи, оспорюют дату завершення триваючого злочину, яка в обвинувальному висновку вказана як 17 березня 2009 року, суд може вирішити це питання на користь будь-якої із сторін тільки дослідивши надані докази та зробивши певні висновки.

З цих підстав, на даній стадії судового процесу, клопотання ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, судом приймається до уваги також, що за версією обвинувачення, у січні 2004 року організатор і керівник злочинної організації Особа1 з метою незаконного заволодіння належною ОСОБА_17 квартирою за адресою: АДРЕСА_9 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли ОСОБА_7 , Особа6, Особа10, Особа12, Особа16, Особа19, Особа21.

Тобто ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочинів у складі злочинної групи, тобто за участю інших підсудних, щодо яких такі суворі запобіжні заходи не обиралися.

Колегією суддів при розгляді вказаного клопотання, враховується правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду по справі № 492/910/14-к.

У вищевказаній Постанові ВС від 30 січня 2019 року, вказується що стаття49 КК не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів. Тим не менше, особливість триваючих злочинів полягає в тому, що вони продовжують вчинятися (тривати) на стадії de jure закінченого злочину.

У судовій практиці та науковій літературі протягом ХХ століття було сформовано основні підходи до визначення особливостей обрахування строків давності триваючих злочинів.

Так, у постанові Пленуму Верховного Суду СРСР від 4 березня 1929 року №23 «Про умови застосування давності й амністії до триваючих и продовжуваних злочинів» (п.4) було зазначено, що триваючий злочин починається з моменту настання злочинного стану й закінчується в момент припинення цього злочинного стану внаслідок дій самого винного, спрямованих на припинення злочину, або настання подій, що перешкоджають здійсненню злочину (втручання органів влади). Строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з часу припинення злочинного стану.

Після внесення змін і доповнень в указану постанову постановою Пленуму Верховного Суду СРСР від 14 березня 1963 року №1 це положення було змінено й зазначено, що строк давності кримінального переслідування стосовно триваючих злочинів обчислюється з часу їх припинення за волею або всупереч волі винного (добровільне виконання винним своїх обов`язків, явка з повинною, затримання органами влади тощо).

Проте Верховний Суд не вбачав підстав відходити від цієї усталеної практики на користь підходу, за яким початок строку давності слід відраховувати з моменту, коли триваючий злочин розпочався (як це зробив суд першої інстанції в даному кримінальному провадженні), адже такий підхід нівелюватиме завдання закону про кримінальну відповідальність, визначене в ст.1 КК.

У зазначеній Постанові ВС, дійсно зазначено, що злочин можна вважати припиненим у зв`язку з затриманням органами влади особи, однак щодо припинення злочинного стану, у зв`язку з триманням під вартою обвинуваченого, підсудного, висновків Верховним Судом не зроблено.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи такі питання як «припинення злочину» та «припинення злочинного стану», слід враховувати і статтю кримінального кодексу за якою обвинувачується особа, а також кваліфікуючи ознаки цієї статті.

Суд відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовляє у задоволенні і клопотання про повернення застави, внесеної ОСОБА_7 в якості запобіжного заходу так і скасуванні арешту з майна, оскільки ці вимог є похідними.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_15 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.3 ст.289; ч. 4 ст. 186; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.358; ч.2 ст.194 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності залишити без задоволення.

Залишити незмінним застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави.

Заявлені по справі до ОСОБА_7 цивільні позови вирішити в ході розгляду даної кримінальної справи.

Клопотання підсудного ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_69 від 29.03.2007 року у кримінальні справі №0, на майно ОСОБА_7 , де б воно не знаходилося залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3