номер провадження 1-кп/570/105/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000025 про обвинувачення: ОСОБА_17 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_18 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_19 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.307 КК України, та ОСОБА_20 , в частині обвинувачення якого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255-2, ч.5 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю цього обвинуваченого, -

в с т а н о в и в :

Прокурором ОСОБА_5 до Рівненського районного суду Рівненської області 23.01.2024 р. були подані клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , кожному окремо, запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених, які зможуть забезпечити виконання ними покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, окрім як тримання під вартою неможливе.

Також прокурором ОСОБА_5 до Рівненського районного суду Рівненської області 23.01.2024 р. було подане клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на два місяці із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 години до 7 години наступного дня, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, які зможуть забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, окрім як домашній арешт неможливе.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор вказує, що ризики, які слідчий суддя враховував при обранні та продовженні запобіжного заходу обвинуваченому, не зникли та не зменшилися. Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, переховування від суду підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. З матеріалів досудового розслідування відомо, що обвинувачений проживає на значній відстані від місця знаходження суду (м. Слов`янськ Донецької області), в місці його проживання ідуть бойові дії. Вказані обставини свідчать про високий ризик переховування обвинуваченого від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_8 обвинувачується у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, легальних доходів немає, що створює передумови для продовження злочинної діяльності з метою отримання доходів.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор вказує, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. У відповідності до ст. 177 КПК України зазначає обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_6 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_6 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність переховування від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_6 має непогашені судимості: 20.10.2011 р. Ківерцівським районним судом Волинської області до 7 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України (таємне викрадення майна, розбій, грабіж). Звільнений умовно-достроково невідбутий строк 3 роки 2 місяці 11 днів; 08.11.2017 р. Апеляційним судом Волинської області до 8 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст.187 КК України (таємне викрадення майна, розбій, грабіж). Приєднано невідбутий строк 1 рік, загальний строк 9 років позбавлення волі; 07.04.2021 р. Маневицьким районним судом Волинської області до 1 рік 9 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ст.71, ст.391 КК України (злісна непокора вимогам адміністрації виконання покарань). Будучи неодноразово раніше судимий за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не став, а навпаки відбуваючи покарання, продовжив вчинення умисних особливо тяжких злочинів.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вказує, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. У відповідності до ст. 177 КПК України зазначає обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_7 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність переховування від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності: 07.10.1999 р. Луцьким міським судом Волинської області до 1 року позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 229-1 КК України, відтерміновано виконання вироку, штраф 200 грн.; 15.03.2000 р. Луцьким міським судом Волинської області до 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 81 КК України, звільнений 25.01.2003 р. по відбуттю строку покарання; 16.12.2003 р. Луцьким міським судом Волинської області до 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 309, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, звільнений 22.08.2005 р. на підставі ЗУ «Про амністію». Незважаючи на притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів на шлях виправлення не став, а навпаки вчинив нові умисні особливо тяжкі злочини.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_9 прокурор вказує, що йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу не зменшилися. Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, переховування від суду підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_9 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого покарання значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_9 має непогашені судимості: 31.10.2013 р. засуджений Сосновським районним судом м. Черкаси до 7 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 187, ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 КК України, звільнений 01.02.2016 р. по відбуттю покарання; 11.06.2019 р. засуджений Галицьким районним судом м. Львова до 8 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України (розбій), за яким відбув покарання ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)». Будучи неодноразово раніше судимий за вчинення умисних злочинів на шлях виправлення не став, а навпаки, відбуваючи покарання, продовжив вчинення умисних особливо тяжких злочинів.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_11 прокурор вказує, що ризики, які виправдовують застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме необхідністю запобігти спробам переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 307 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_11 відносяться до категорії тяжких, за їх вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ця стаття КК України не передбачає. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_11 збував наркотичні засоби, у тому числі членам злочинної організації, та мав можливість продовжувати таку протиправну діяльність, у разі якби працівники поліції під час проведення обшуку за місцем проживання останнього не виявили та не вилучили велику кількість особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс. З огляду на вказані обставини, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_11 , які зможуть забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків вказаних вище, окрім як домашній арешт неможливо.

Відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України суд під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , та про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_11 . На заперечення обвинувачених та їх захисників щодо наявних у клопотаннях недоліків, прокурор пояснив, що допущені у клопотаннях недоліки носять технічний характер. Вказав про доцільність заміни клопотання щодо ОСОБА_6 у зв`язку з технічними неточностями, про що подав у судовому засіданні нове клопотання. Зобов`язався подати до суду відомості про актуальні адреси реєстрації обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_13 у підготовчому судовому засіданні підтримали письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки вважають клопотання прокурора необґрунтованим. Прокурор щоразу при поданні до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 використовує ідентичні або стереотипні формулювання, якими обґрунтовує існування ризиків, визначених пунктами 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Просять змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або ж встановити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_15 у підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказують про відсутність доказів на обгрунтування клопотання та його ідентичність попередньому клопотанню. Просять розглянути можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, зокрема на домашній арешт, чи заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_12 у підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи про надуманість наведених прокурором доводів про наявність ризиків. Вказують, що прокурор у своєму клопотанні сам собі суперечить. Просять змінити запобіжний захід на більш м`який м`який - домашній арешт або заставу.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_14 у підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , оскільки прокурором не наведено жодного доказу на обґрунтування наявності ризиків вказаних прокурором у клопотанні. Клопотання прокурора не відповідає ст.199 КПК України, воно носить абстрактний характер, що суперечить практиці ЄСПЛ. Просять змінити запобіжний захід обвинуваченому на більш м`який - домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник адвокат ОСОБА_16 у підготовчому судовому засіданні просять обрати обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки на даний час після перенесеного оперативного втручання він продовжує лікуватися, стан його здоров`я є нестабільний. Пояснюють, що він увесь останній час протягом листопада 2023 р. початку січня 2024 р. перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема і 21.11.2023 р. також. Звертає увагу колегії суддів на ту обставину, що він як протягом дії попереднього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, так і після закінчення строку його дії самостійно з`являється до суду за першим викликом, належним чином виконує свої процесуальні обов`язки. Крім того, у зв`язку із запровадженням комендантської години на період воєнного стану, переміщення усіх громадян, зокрема і його, обмежене. Пояснюють, що рішення суду про обрання запобіжного заходу не може носить формальний характер.

Заслухавши думку учасників процесу, беручи до уваги положення процесуального закону щодо цілей і мети запобіжного заходу у даному конкретному випадку колегія суддів відхиляє такі аргументи кожного з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників, як такі, що не переважують вимог громадського інтересу щодо забезпечення завдань кримінального провадження. Обвинуваченими не були надані докази щодо наявності міцних соціальних зв`язків, наявності житла для проживання у м.Рівне.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Частинами 1, 3 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як вбачається з ухвали Рівненського районного суду від 11.12.2023 р., строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 закінчується 08.02.2024 року.

Наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачені обов`язково здійснюватимуть переховування, однак достатньо встановити, що вони мають реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та суворість покарання за їх вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , є особливо тяжкими.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тому, на думку колегії суддів, ризики переховування обвинувачених від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, існують під час судового провадження. Колегія суддів вважає, що такі ризики є реальними. Обвинувачені на даному етапі мають можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

На той факт, що обвинувачені будуть переховуватися від суду вказує те, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачені намагатимуться уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Крім того, колегія суддів бере до уваги введений в країні з 24.02.2022 воєнний стан в зв`язку із військовою агресією рф проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Колегія суддів враховує дані про осіб обвинувачених (кожного окремо), щодо яких вирішується клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які є особами молодого віку, працездатними, мають непогашені судимості, крім ОСОБА_8 , який є несудимим, обвинувачується у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів, легальних доходів не мають, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, та обставини, встановлені під час його розгляду, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачені зможуть переховуватися від суду.

Також, аналізуючи зміст заявлених прокурором клопотань, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який був підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених не зменшився і на даний час.

Колегія суддів вважає, що клопотання підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких; за вчинення яких передбачено максимальну міру покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі; дії обвинувачених являють підвищену суспільну небезпеку, вони можуть переховуватися від суду; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Окрім того, у п.36 справи ЄСПЛ «Москаленко проти України» (Заява№ 37466/04) від 20 травня 2010 року, зазначено, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відтак, колегія суддів не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не існує, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року №459/3502/19 визначено рівність між термінами «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу». Суд у вказаній постанові роз`яснив, що відповідно до ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань колегія суддів додержується правил, передбачених у розд.ІІ цього кодексу. У вказаному розділі передбачено в тому числі й порядок подання, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Тому, з огляду на вказане та з метою запобігання вище переліченим ризикам і дотримання обвинуваченими належної процесуальної поведінки, клопотання прокурора слід задоволити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 раніше обрані судом запобіжні заходи у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Враховуючи положення статті 183 КПК України та з урахуванням застережень, що містяться в п.5 ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначати при постановленні ухвали розміру застави.

Щодо обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту у первний період доби ОСОБА_11 , то останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання, вважає наявними підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби з 21 години до 7 години наступного дня. Вважає наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язкуз його доступом до зброї.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).

Колегія суддів виходить з того, що на даному етапі провадження вона не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язана на підставі скерованого до суду обвинувального акту та оцінки вірогідності настання ризиків вирішити питання щодо обрання відносно обвинуваченого обмежувального заходу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Ризики, вказані у клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу на даний час є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Домашній арешт являє собою позбавлення свободи в розумінні підпункту «с» пункту 1статті 5 Європейської конвенції з прав людини(пункт 17 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Вітторіо та Луіджи Манчіні проти Італії», «Лавентс проти Латвії»).

За вищевказаних обставин, за наявності ризиків передбачених п.1 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_11 слід застосовувати запобіжний захід, при цьому беручи до уваги вік обвинуваченого, його стан здоров`я (як убачається з: Виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №16398 був госпіталізований КП «РОКЛ ім. Ю.Семенюка» РОР з 01.11.2023 р. по 10.11.2023 р.; з епікризу №20185 КНП «ЦМЛ» РМР знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ РМР з 25.11.2023 по 29.11.2023 р.; Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5779/23, ОСОБА_11 перебував з 30.11.2023 по 18.12.2023 р. на стаціонарному лікуванні в Інституті нейрохірургії, переніс операцію 05.12.2023 р.; з епікризу №21692 КНП «ЦМЛ» РМР знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ РМР з 18.12.2023 по 27.12.2023 р.), відсутність судимостей в обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, що застосовувався до нього раніше; відсутність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до переконання що відносно обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи прокурора про порушення обвинуваченим ОСОБА_11 21.11.2023 р. покладеного на нього обов`язку - заборони залишати житло за місцем проживання в період часу з 21 години по 7 години, які були визначені відповідно до ухвали суду від 19.10.2023 р., оскільки доказ, наданий прокурором, не підтверджує відсутність ОСОБА_11 у встановлений ухвалою суду період доби, а також не надано доказів щодо вжиття заходів для з`ясування причин поважності такої відсутності обвинуваченого.

Отже, клопотання прокурора не містить переконливого обґрунтування доводів, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту є непропорційними меті, яка ставиться до його застосування.

Керуючись ст.ст.176-178, 179, 181, 309, 314-316 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволити.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Черкаси, громадянину України, раніше судимому, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 25.03.2024 року, без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Ківерці Волинської області, громадянину України, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 25.03.2024 р., без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Луцьк, Волинської області, громадянину України, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 25.03.2024 року, без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю Російської Федерації, громадянину України, раніше не судимому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_5 , ( АДРЕСА_6 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 25.03.2024 р., без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на два місяці із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21 години до 7 години наступного дня - відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю м. Рівне, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, не працюючому, запобіжний захід, застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме - особисте зобов`язання строком до 25.03.2024 р.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (перебуває), без дозволу прокурора або суду; здати на зберігання до органів УДМСУ свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну; повідомляти прокурора та суд, про зміну місця проживання.

Обвинуваченого ОСОБА_11 письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000025.

Ухвала суду щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартоюможе бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3