В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1297/23

Провадження № 1-кп/348/103/24

23 січня 2024 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 від 25 березня 2023 року щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гринівка, Старобогородчанської сільської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, який неодружений, на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштований, військовозобов`язаний, фактично проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому:

- вироком Богородчанського районного суду від 13.08.2018 за ч. 2 ст. 289,69 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі;

- вироком Богородчанського районного суду від 12.02.2019 за ч.2 ст.185, ч. 2 ст.289,70,71 КК України до покарання у виді 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

- вироком Надвірнянського районного суду від 20.05.2020 за ч. 3 ст. 185, ч.1, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 12.08.2022;

- вироком Богородчанського районного суду від 25.04.2023 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;

- вироком Богородчанського районного суду від 11.12.2023 за ч. 2 ст. 389 КК України на підставі ст..ст.71,72 КК України у виді арешту на строк 4 місяці та 25 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 статтею 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, під час не знятої і не погашеної судимості, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин в період воєнного стану введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 - IX , який продовжено Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, на 90 діб, при наступних обставинах.

Так, 23.03.2023 приблизно о 16:00 год. ОСОБА_3 перебував на території Надвірнянського ліцею № 1, що за адресою м. Надвірна, вул. Чорновола, 15, де побачив велосипед «DISCOVERY» «AMULET», який належить ОСОБА_5 та в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливі мотиви, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 таємно викрав з-під будівлі Надвірнянського ліцею № 1 велосипед «DISCOVERY» «AMULET», вартістю 4 348 гривень.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 4 348 гривень.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану.

3. Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті і вироку суду визнав повністю.

Суду пояснив, що 23.03.2023 приблизно з 14-00 до 16:00 год. ОСОБА_3 біля школи в м.Надвірна побачив спортивний велосипед, який був підпертий до будівлі школи. Взяв його та поїхав до місця проживання по АДРЕСА_2 . Даний велосипед не планував продати і збирався їм користуватись. Наступного дня, він вирішив повернути вказаний велосипед до школи, на місце де він його взяв. Про введення в Україні воєнного стану йому відомо.

Обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні злочину покаявся, шкодує за свій вчинок, запевнив суд, що подібного більше не повторить, просить суворо його не карати. Заподіяну злочином шкоду відшкодував, потерпілий не має до нього будь-яких претензій.

Також обвинувачений пояснив, що на даний час він офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має мінливий дохід від виконання робіт по найму у місцевого населення в сфері будівництва, не одружений, дітей не має, велосипед потерпілому повернутий, шкода відшкодована.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор у судовому засіданні, враховуючи повне визнання винуватості обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ставив питання щодо недоцільності дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, розглядати справу у спрощеному порядку відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, та клопотав перед судом обмежитися лише допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу.

Після роз`яснення обвинуваченому положень ч.3 ст.349 КПК України, в тому числі, що він буде позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються у даному кримінальному провадженні, обвинувачений у судовому засіданні зазначив, що вважає за необхідне розгляд справи проводити у спрощеному порядку згідно ч.3 ст.349 КПК України, положення статті йому зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, від нього поступила заява, в якій він просить справу слухати в його відсутність, до обвинуваченого будь-яких претензій матеріально чи морального характеру немає, так як збитки їй відшкодовано. Не заперечую проти проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Просить суд суворо не карати обвинуваченого.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що прокурор і потерпілий також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, висунутого ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст.337 КПК і обмежено допитом обвинуваченого, вивченням даних, які характеризують його особу та дослідженням матеріалів про речові докази і процесуальні витрати.

Так, у справі речовими доказами визнані: велосипед марки «DISCOVERY» «AMULET», який переданий потерпілому на відповідальне зберігання; DVD R диск із відеозаписами з камер системи відео нагляду, який зберігається при матеріалах кримінального провадження; куртка білого і чорного кольорів, надана обвинуваченим ОСОБА_3 , яка зберігається в кімнаті речових доказів.

Також в судовому засіданні були досліджені матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Із висновку судово-психіатричної експертизи №172/2023 від 23.05.2023року, складеного експертом Івано-Франківської філії СПЕ ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», суд встановив, що ОСОБА_3 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_3 , перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

У суду немає сумнівів у психічному стані обвинуваченого ОСОБА_3 і суд вважає його осудним.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що саме він викрав велосипед марки «DISCOVERY» «AMULET», вартістю 4 348 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_5 , за вказаних в обвинувальному акті та вироку суду обставинах, і беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового розгляду доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Ці докази свідчать про те, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд вважає щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочинів.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, те що ним відповідно до кваліфікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК) вчинений тяжкий злочин.

Судом також враховуються обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Так, визначаючи міру покарання суд враховує, що обвинуваченим вчинене закінчене умисне кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, суспільна небезпечність якого полягає в посяганні на право власності людини, чим заподіяна матеріальна шкода, яка в подальшому усунута шляхом повернення викраденого майна.

З даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 випливає, що він має визначене і постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно, має молодий вік, добрий стан здоров`я, перебуває на обліку у психіатричному кабінеті, на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває, за соціальними зв`язками: неодружений, осіб на утриманні не має, працездатний, однак офіційно не працевлаштований, працює по тимчасових заробітках, має мінливий дохід, раніше судимий.

Згідно висновків досудової доповіді Надвірнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області в обвинуваченого дуже високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та дуже високий ризик небезпеки, яку він становить для суспільства, а тому орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень не можливо здійснювати без цілодобового нагляду в умовах ізоляції.

Зазначений висновок органу пробації є обґрунтованим з підстав наведених у ньому. З огляду на те, що орган пробації в повному обсязі дослідив особу обвинуваченого ОСОБА_3 та дав мотивований висновок оцінки особи та ризиків, підстав для відхилення від такого висновку судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Прокурор вважає можливим, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, застосувати ст..69 КК України визнати ОСОБА_3 винним за ч.4 ст.185 і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, приєднати невідбуте покарання за вироком Богородчанського районного суду від 11.12.2023 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі.

Вирішуючи питання призначення покарання суд дійшов до наступних висновків.

Санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням наявності обставин, які як пом`якшують так і обтяжують покарання, покарання, враховуючи особу обвинуваченого, що він в цілому по матеріалах справи характеризуються задовільно, враховуючи його відношення до вчиненого злочину, розкаяння, усунення негативних наслідків вчинення злочину шляхом повернення викраденого майна, суд, керуючись ст.ст.63,65-67 КК України, вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 основне покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією статті.

Також суд враховує й те, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 отримали кваліфікацію як тяжкий злочин тільки за ознакою його вчинення "в умовах воєнного стану", при цьому обстановка, в якій він вчинив злочин, не характеризувалась, як така що пов`язана з воєнними діями або він використав умови воєнного стану при його вчиненні (крадіжка в зоні проведення активних бойових дій, тощо). За умови відсутності воєнного стану його дії охоплювались би ч.2 ст.185 КК України за ознакою повторності, що є нетяжким злочином.

Разом з тим, врахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , зокрема, його щире каяття, добровільне повернення викраденого майна і відшкодування заподіяної шкоди, суд дійшов до висновку, що зазначені обставини в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь суспільної небезпечності особи винного і вчиненого ним злочину за ч.4 ст.185 КК і дають можливість застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК у виді позбавлення волі строком на 2 роки, оскільки виправлення обвинуваченого можливе із застосуванням такого покарання, що ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання та є достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів.

Разом з тим, суд не вбачає підстав про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, оскільки з матеріалів справи випливає, що обвинувачений був засуджений та відбував покарання пов`язане із реальним позбавленням волі за вчинення умисних тяжких злочинів в минулому, однак належних висновків для себе не зробив. Обвинувачений, маючи не зняту та не погашену судимість повторно вчинив корисний злочин проти власності, що негативно характеризує його особу і свідчить про те, що ОСОБА_3 на шлях виправлення не став.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності є неефективним для даної конкретної особи, оскільки ОСОБА_3 незважаючи на притягнення до кримінальної відповідальності в минулому, продовжив свою злочинну діяльність.

Разом з тим, при призначенні покарання суд враховує, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2023 ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту строком на 4 місяці. На підставі ст..ст.71,72 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Богородчанського районного суду від 25.04.2023 та призначено ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді арешту на строк 4 місяці та 25 днів. Вирок набрав законної чинності 10.01.2024.

Таким чином, після постановлення вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2023, яким частково приєднано невідбуте покарання за вироком Богородчанського районного суду від 25.04.2023, у справі встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні за ч.4 ст.185 КК, вчиненому ним до постановлення двох попередніх вироків.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити за правилами ч.4 ст.70, ст.72 КК України шляхом часткового складання призначених покарань з розрахунку один день позбавлення волі відповідає одному дню арешту.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено, заподіяна злочином шкода відшкодована.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз складають:

- 943,90 грн. за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому процесуальні витрати за проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки проведення експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

На досудовому розслідуванні обвинуваченому обрався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до 10.06.2023 року, який не продовжувався.

В ході розгляду справи суд тричі призначав примусовий привід обвинуваченого до суду, двічі оголошував у розшук, що вказує на переховування ОСОБА_3 від суду.

З урахуванням доведеності факту вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому тяжкого кримінального правопорушення, призначення обвинуваченому покарання у вигляді фактичного позбавлення волі та переховування у минулому обвинуваченого від суду під час судового розгляду, суд має обґрунтовані підстави вважати, що в цьому випадку існує реальний ризик переховування обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання, а тому суд доходить висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим, його слід затримати негайно після проголошення вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України шляхом часткового складання із покаранням, призначеним вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2023 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два ) роки та 2 (два) місяці.

Початок строку відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі відраховувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 943,90 гривень.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим негайно затримати його і взяти під варту в залі суду після проголошення вироку.

Речові докази: велосипед марки «DISCOVERY» «AMULET», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити йому як власнику майна.

DVDR диск із відеозаписами з камер системи відео нагляду, залишити при матеріалах кримінального провадження;

куртку білого і чорного кольорів, вилучену в обвинуваченого, яка зберігається в кімнаті речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_3 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснити право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1