ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2242/23 Справа № 204/1730/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, маючого неповнолітню дитину ОСОБА_9 , 2008 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 04 вересня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, 70 КК України до

покарання у виді трьох років позбавлення волі. 22 січня 2021 року звільнений з Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0002114

Встановила:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він в період дії воєнного стану, маючи умисел, спрямований таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше сховище, у період часу з 20 вересня 2022 року по 22 вересня 2022 року, приблизно з 20 годині 00 хвилин по 21 годину 00 хвилин, прибув до будинку АДРЕСА_3 , де побачив авто марки «ВАЗ» модель «2104», номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , майно в середині якого ОСОБА_7 визначив, як предмет свого злочинного посягання.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше сховище, у період воєнного стану, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, підійшов до багажнику транспортного засобу марки «ВАЗ» модель «2104», номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, після чого переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, таємно, шляхом пошкодження замку багажника проник до салону вищевказаного авто, звідки викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме: набір інструментів марки «T auto tools h110b auto link 110pc & soket set, made in Taiwan», вартістю 2418 грн. 00 коп.

Після чого, ОСОБА_11 , утримуючи при собі викрадене майно з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2418 грн. 00 коп.

Захисник не погодилась з вироком суду. В апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання, застосувавши до нього вимог ст.ст. 75,76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є явно несправедливим через його суворість та не відповідає особі обвинуваченого.

На думку захисника, суд може визнати обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 , які не зазначені в ч.1 ст. 66 КК України, а саме те, що він в ході досудового та судового розслідування визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, має на утриманні неповнолітню дитину, матір, яка має захворювання інфаркт мозку, гіпертонічну хворобу 2 ступеню, має постійне місце мешкання, де задовільно характеризується. Ці обставини суд не прийняв до уваги.

Під час апеляційного перегляду справи обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим зважаючи на обмеження, встановлені положеннями ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо надмірної суворості призначеного обвинуваченому покарання та можливості виправлення останнього без реального його відбування, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не може із ними погодитись.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих кримінальних правопорушень, маючи непогашені в установленому законом порядку судимості, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив тяжкий злочин проти власності, не працевлаштований, має неповнолітню дитину сина 2008 року, який проживає з матір`ю та не перебуває на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_7 ,на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість виправлення цього обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та призначення ОСОБА_7 йому покарання у межах ч.4 ст. 185 КК України у мінімальному розмірі - у виді позбавлення волі строком на 5 років, з реальним його відбуванням.

Колегія суддів вважає, що вказане покарання, яке призначене відповідно до нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, є справедливим, відповідає вимогам закону та принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, яка зводиться до обґрунтування наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, згідно із ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія приймає до уваги, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 за вчинення крадіжки повторно, поєднану з проникненням у інше сховище, в період воєнного стану. Як пояснив сам обвинувачений, під час вчинення кримінального правопорушення, він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обвинувачений раніше був засуджений за вчинення аналогічних корисливих злочинів, після відбування реального покарання у виді позбавлення волі за останнім вироком суду звільнившись 22.01.2021 року з місць позбавлення волі, маючи не погашену судимість, знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Вчинення ОСОБА_7 вказаних дій свідчать про стійкість його протиправної поведінки, його зневажливе ставлення до суспільства і встановлених у ньому правил. . За таких обставин можливість досягнення щодо останнього мети кримінального покарання без реального його відбування, зі звільненням від нього з випробуванням, має підтверджуватись вагомими обставинами, яких не вбачається.

Так, під час розгляду кримінального провадження судом ОСОБА_7 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав, однак даних на підтвердження щирого жалю, осуду своєї поведінки, бажання виправити наслідки вчиненого та готовності покарання матеріали провадження не містять.

Факт визнання обвинуваченим своєї вини, у даному конкретному випадку, колегія суддів розцінює як дії, спрямовані на пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, і не вважає їх проявом щирого каяття з його боку, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги оцінює критично.

Одночасно апеляційним судом приймаються до уваги дані про стан здоров`я матері ОСОБА_7 , на які посилається апелянт, однак зазначене не може свідчити про необхідність призначення останньому покарання з іспитовим строком чи можливість його виправлення без реального відбування покарання.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання, та про відсутність підстав для звільнення цього обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, а також істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено, у зв`язку із чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4