ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2513/23 Справа № 202/9737/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000147 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого вищу освіту, займаючого посаду керуючого партнера Адвокатського об`єднання «Бірюк, Мігульов і партнери», одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м. Верхньодніпровськ, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого вищу освіту, котрий є арбітражним керуючим, адвокатом, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 діб, тобто до 11.08.2023 року, включно.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що продовжує існувати ризик переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на свідків, а також на інших обвинувачених та ризик продовження злочинної діяльності, оскільки відносно обвинувачених здійснюється досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях, тому дійшов висновку, що підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання, цій стадії судового розгляду, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляціях:

- захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на непов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою та ухваленою з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 199 КПК України, оскільки в ньому не викладені обставини, які б свідчили про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, є лише припущенням, оскільки відсутні жодні об`єктивні дані, які б їх підтверджували.

Зазначає, що висновок суду про не визначення розміру застави не є вмотивованим.

Зауважує на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці постійного проживання, у тому числі, наявність родини, постійного місця роботи, відсутність судимостей, що створює на думку захисника достатньо підстав для можливості виконання вимог, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

- захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на непов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою та ухваленою з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 199 КПК України, оскільки в ньому не викладені обставини, які б свідчили про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, є лише припущенням, оскільки відсутні жодні об`єктивні дані, які б їх підтверджували.

Зазначає, що висновок суду про не визначення розміру застави не є вмотивованим.

Зауважує на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці постійного проживання, у тому числі, наявність родини, постійного місця роботи, відсутність судимостей, що створює на думку захисника достатньо підстав для можливості виконання вимог, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Посилається на те, що висновок суду про стан здоров`я ОСОБА_7 , який дозволяє йому утримуватися під вартою є безпідставним, оскільки медичні дані стосовно стану його здоров`я спростовують ці висновки.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без його участі.

Заслухавши захисника та обвинувачених, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених, а також ризику продовження злочинної діяльності шляхом вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, що дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме, у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великому розмірі, вчинене злочинною організацією; організації легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, що виразились у набутті, володіння, та розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчинені у великому розмірі організованою групою (злочинною організацією); створення злочинної організації, а також керівництво такою організацією; організація складання, видачі та використання завідомо підробленого документа; організація зловживання своїми повноваженнями арбітражного керуючого (під час виконання цих функцій), з метою отримання неправомірної вигоди, які завдали тяжких наслідків охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а отже, існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 , то колегія суддів також зважає на те, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме, заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великому розмірі, вчинене злочинною організацією; участь у злочинній організації; складання та використання завідомо підробленого документа; зловживання своїми повноваженнями арбітражного керуючого (під час виконання цих функцій), з метою отримання неправомірної вигоди, які завдали тяжких наслідків охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Також ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення є відогідним з огляду на встановлення судом того, що відносно обвинувачених здійснюється досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях.

Наразі учасники судового провадження в суді першої інстанції ще не допитані, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому ризик незаконного впливу на свідків, а також на інших обвинувачених є ймовірним.

Вищенаведене спростовує доводи сторони захисту про відсутність у цьому кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим такі доводи є недостатньо обґрунтованими.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційних скаргах, не забезпечать належний розгляд провадження, належної процесуальної поведінки обвинувачених, буде суперечити інтересам суспільства, а тому продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Невідповідність клопотання прокурора вимогам ст. 199 КПК України за доводами захисника колегією суддів не встановлена.

Посилання захисника на характеристики обвинувачених, які мають міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, у тому числі, наявність родини, постійного місця роботи, відсутність судимостей, є загальним, не конкретизованим, на підтвердження цих фактів відповідні докази стороною захисту не надані, а тому вони не беруться до уваги.

Ствердження про те, що стан здоров`я ОСОБА_7 не дозволяє йому утримуватися під вартою не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали, відповідні докази стороною захисту не надані, матеріали провадження не містять висновку лікаря про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

Посилання на невмотивований висновок суду першої інстанції щодо не визначення розміру застави також не є слушним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо злочину, передбаченого ст.ст. 255-255-3 КК України.

Отже, враховуючи обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, при постановленні оскарженої ухвали щодо обвинувачених обґрунтовано не визначив їм альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Інші доводи захисника не є слушними, оскільки зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинувачених в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисника, поданих в інтересах обвинувачених слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

1ПОСТАНОВИЛА:

2 Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000147 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4