Справа № 336/6653/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0000150 від 10.09.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацію, перебуваючого на посаді солдата військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №30 від 25.02.2022 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово було продовжено, востаннє з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, відповідно до затвердженого Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Так, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 19 травня 2022 року, після проходження лікування у військовій частині НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, не з`явився з лікувального закладу до місця служби, а саме до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , та, як наслідок, ухилився від військової служби до 16 листопада 2022 року, весь цей час солдат ОСОБА_4 свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 16 листопада 2022 року.

Таким чином, в період з 19 травня 2022 року до 16 листопада 2022 року солдат ОСОБА_4 , умисно, без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, що кваліфікується як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби) з лікувального закладу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, тривалістю понад один місяць.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання, зазначивши, що між ним та обвинуваченим укладена угода про визнання винуватості, складена 23.01.2023 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України. ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому. При укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, свою вину ОСОБА_4 визнав беззастережно повністю, просив призначити узгоджену міру покарання, згодний з умовами угоди, розуміє наслідки укладання угоди, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу та просив суд затвердити укладену угоду. В судовому засіданні повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді. Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, оскільки угода укладена в порядку, передбаченому ст.ст. 468,469,472 КПК України, та відповідно підтвердив підписання письмової угоди в його присутності.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме, із застосуванням ст. 69 КК України (з призначенням іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 407 ч.5 КК України), у вигляді арешту на гауптвахті строком на 4 (чотири) місяці, оскільки ОСОБА_4 визнав свою винуватість, щиро покаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується позитивно, має на утриманні батька ОСОБА_6 , 1942 року народження, приймає участь у відсічі російської агресії.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити.

Статтею 474 КПК України регламентований загальний порядок судового провадження на підставі угоди.

Частиною 3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти відповідні рішення, в тому числі положеннями п.1 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження розслідування в порядку, передбаченому ст..ст.468-475 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, від якого потерпілих немає. Відповідно до ст. 12, ч.5 ст.407 КК України, ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у даному провадженні, оскільки інкриміноване ОСОБА_4 правопорушення шкоду завдано лише суспільним інтересам.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Відповідно до ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладення такої угоди судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який є військовослужбовець, приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, визнав свою винність повністю, характеризується позитивно, його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, той факт, що ОСОБА_4 має на утриманні батька 1942 року народження, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.ст.60, 69 КК України (з призначенням іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 407 ч.5 КК України), у вигляді арешту на гауптвахті строком на 4 (чотири) місяці.

На досудовому розслідуванні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувалися та клопотання про їх застосування не заявлялися.

Цивільний позов не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.314, 369-371, 373, 374, 473, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 23 січня 2023 року по кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 10.09.2022 про визнання винуватості, укладену між прокурором та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 23.01.2023 року, покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді арешту на гауптвахті строком на 4 (чотири) місяці.

Строк відбування покарання у вигляді арешту ОСОБА_4 рахувати з моменту поміщення його до гауптвахти.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили не обирати.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження: прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя ОСОБА_1