Справа № 404/1562/23
Номер провадження 1-кп/404/98/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому в залі суду кримінальне провадження №0001133 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ФОП « ОСОБА_3 », одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZE E-220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Олександрійське шосе в м.Кропивницькому зі сторони вул. Полтавської в напрямку вул. Ак. Короленка у м.Кропивницькому, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України (п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху.

Так, під час руху в складних погодних та дорожніх умовах, які обумовлювалися темною порою доби та відсутністю вуличного освітлення, ОСОБА_3 , будучи достатньо проінформованим про наявність по напрямку свого руху нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра») згідно з ПДР України та дорожнім знаком п.5.35.1 згідно з ПДР України (п.5.35.1 «пішохідний перехід»), не впевнився у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух прямо, не надавши при цьому переваги в русі пішоходу ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину зліва направо щодо напрямку його руху, в межах пішохідного переходу, чим грубо порушив вимоги п.п.12.3, 18.1 ПДР України (п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека).

Унаслідок вищезазначених односторонніх дій водія ОСОБА_3 , на відстані 7,4м від правого краю та 15м від в`їзду до Автовокзалу №1 біля магазину «Маркет» по вул. Олександрійське шосе в м. Кропивницькому, в межах пішохідного переходу, відбувся наїзд передньою середньою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZE E-220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вищезазначеного пішохода ОСОБА_7 .

Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_3 та порушення ним вимог п.п.2.3(б), 12.3, 18.1 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась, пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №11 від 19.01.2023 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітки, правосторонні перелами ребер, 2 ребро по середньо-ключичній та передній підпахвинній лініям, 3 ребро по парастернальній та передній підпахвинній лініям, 4 ребро по передній підпахвинній лінії, 6,7,8 ребра по парастерпальній лінії з крововиливами в м`язи спини та міжреберні м`язи, без ушкодження пристінкової плеври, забою правої легені, крововиливів в стінку грудного відділу аорти та стінку серцевої сорочки, закритої спінальної травми, поперечні перелами 2-го та 8-го грудних хребців з остистими відростками, забою спинного мозку, 2000мл крові в плевральних порожнинах, саден та поверхневих ран обличчя з крововиливами в підлеглі м`які тканини голови, закритого перелому лівої малогомілкової кістки, відкритого перелому обох кісток правої гомілки з крововиливом в підлеглі м`які тканини, синця лівої гомілки, саден та ран правої гомілки, закритого переламу правої плечової та правої променевої кістки, закритої тупої травми тазу- крововилив в м`язи правої сідниці, розриву крижево-здухвинного сполучення з крововиливом в підлеглі м`які тканини, шоку, які у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 за часу та обставин, визначених в обвинуваченні, керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZE E-220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Олександрійське шосе в м. Кропивницькому зі сторони вул. Полтавської в напрямку вул. Ак. Короленка у м. Кропивницькому допустив порушення кожного з пунктів Правил дорожнього руху, вказаних у обвинуваченні, через неуважність та відволікання, будучи достатньо проінформованим про наявність по напрямку свого руху нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра») згідно ПДР України та дорожнім знаком п.5.35.1 згідно ПДР України (п. 5.35.1 «пішохідний перехід»), не впевнився у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух прямо, не надавши при цьому переваги в русі пішоходу ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину зліва на право щодо напрямку його руху. Він повністю підтверджує обставини вчинення злочину, вказані у висунутому йому обвинуваченні, погоджується із кваліфікацією його дій, отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями, через які настала смерть, розкаюється у вчиненому. Крім всього, вказав про часткове відшкодування завданих потерпілим збитків.

Обвинуваченому ОСОБА_3 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження. Як показав ОСОБА_3 , у судовому засіданні дає показання правдиво та добровільно, оскільки повністю визнає провину у вчиненні кримінального правопорушення. У зв`язку з цим після роз`яснення всім учасникам судового провадження наслідків, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, та за їх згодою при дослідженні доказів у кримінальному провадженні, суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , так як немає жодного сумніву в добросовісності та істинності його позиції, а також усі учасники судового провадження згодні та не оспорюють обставини вчинення кримінального правопорушення та його кваліфікацію, вказані в обвинувальному акті.

Таким чином, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до вимог ст.337 КПК України, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акта, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинив неумисний закінчений тяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_3 характеризується позитивно (а.с.151-152), офіційно працює (а.с.150), одружений та має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.148-149), на обліку в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває (а.с.139, 141), є інвалідом І групи (а.с.136, 147), отримує пожиттєво замісну ниркову терапію (а.с.145-146, 153), раніше не судимий (а.с.143-144).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні малолітньої доньки та те, що він є особою з інвалідністю І групи.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив неумисний закінчений тяжкий злочин, внаслідок якого настала смерть людини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкцій ч.2 ст.286 КК України. Однак, оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому, розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується позитивно, є особою з інвалідністю, одружений, утримує неповнолітню дитину, вперше притягається до кримінальної відповідальності, зважаючи на думку представника потерпілих, яка не наполягала на позбавленні волі обвинуваченого, а також думку сторони обвинувачення щодо можливості виправлення обвинуваченого із застосуванням положень ст.75 КК України, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 і попередження нових злочинів без відбування основного покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання не встановлені.

У кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заявлені цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_11 та цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом також - МТСБУ), які подані представником.

Відповідно до цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , уточненого потерпілою до початку судового розгляду, остання внаслідок вчиненого обвинуваченим правопорушення просить стягнути з МТСБУ на її користь спричинену моральну шкоду в розмірі 40020 грн. та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на її користь спричинену моральну шкоду в розмірі 200000 грн. Також потерпіла просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Згідно з цивільним позовом потерпілого ОСОБА_10 , уточненого потерпілим до початку судового розгляду, останній внаслідок вчиненого обвинуваченим правопорушення просить стягнути з МТСБУ на його користь спричинену моральну шкоду в розмірі 40020 грн. та майнову шкоду в розмірі 32580 грн., а також стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на його користь спричинену моральну шкоду в розмірі 200000 грн. Крім того потерпілий просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Представником цивільного відповідача МТСБУ до суду надано відзиви на позовні заяви, які містять аналогічні за змістом заперечення, згідно з якими цивільний відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених позовів. Відзиви мотивовані тим, що під час кримінального провадження відповідною особою не може бути пред`явлено цивільний позов до МТСБУ як до юридичної особи, оскільки бюро за законом не несе цивільної відповідальності за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Зокрема, представник відповідача зазначив, що потерпіла особа ні з відповідним повідомленням про ДТП, ні із заявою про страхове відшкодування у встановлений законодавством України строк до МТСБУ не зверталася, тому позовні вимоги передчасні у зв`язку з тим, що рішення про відмову у виплаті потерпілому страхового відшкодування МТСБУ не приймало. Крім всього, у відзиві вказано про недоведеність належності транспортного засобу на праві власності ОСОБА_3 та наявність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим діянням та завданою шкодою. Також у письмових поясненнях представником відповідача вказано про відсутність законних підстав до відшкодування моральної шкоди позивачам

Вирішуючи заявлені цивільні позови потерпілих в частині стягнення з МТСБУ матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до такого висновку.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19 червня 2019 року по справі №465/4621/16-к висловила свою позицію щодо пред`явлення позову до МТСБУ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в межах кримінального провадження та прийшла до такого висновку.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Правовий статус МТСБУ визначено в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також за текстом Закон). Так, за п.39.1 ст.39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики Велика Палата Верховного Суду вважає, що положення ч.1 ст.128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з МТСБУ у справі, що розглядається.

Тому в контексті ч.1 ст.128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону. Адже МТСБУ виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Залучення МТСБУ як цивільного відповідача узгоджується із положеннями статтей 62, 128 КПК України. Крім цього, таке тлумачення відповідає положенням статей 47, 48 ЦПК України, за якими здатністю особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільною процесуальною дієздатністю), так само як і можливістю бути позивачем та відповідачем у суді, наділені юридичні особи.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що цивільний позов може бути пред`явлено в межах кримінального провадження до МТСБУ як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень Закону.

До того ж, у цій же Постанові, розглядаючи питання щодо попереднього звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначений Законом порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена ст.35 Закону. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п.36.1. ст.36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст.128 КПК України.

Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд зробив висновок про те, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

У системному зв`язку зі ст.36 положення п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

У раніше вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону , не є обов`язковим.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі

№ 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, настала смерть потерпілої ОСОБА_7 . Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_3 , а саме вчиненням ним ДТП, який не застрахував цивільно-правову відповідальність, як власник транспортного засобу. При цьому ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ №192055, виданої 23.11.2020 року (т.1 а.п.147), пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого 13.04.2023 року Пенсійним Фондом України (т.1 а.п.136), а також є власником транспортного засобу «Mercedes-Benz» Е 220, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , копію якого долучено до справи (т.1 а.п.23).

При цьому відповідно до копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 , виданого 22.05.1968 року, серії НОМЕР_5 , виданого 17.08.1977 року, свідоцтва про одруження ОСОБА_12 та ОСОБА_13 серії НОМЕР_6 , виданого 28.04.2001 року, які долучено до позовів, потерпілий ОСОБА_10 є сином ОСОБА_7 , а потерпіла ОСОБА_9 донькою ОСОБА_7 .

Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння : а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно з п.13.1 ст.13 Закону особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи, особисто керував належним йому транспортним засобом, що підтверджено раніше вказаними документами, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, внаслідок якого загинула людина, тому відповідно до п.п.«г» п.41.1 ст.41 саме МТСБУ має відшкодовувати шкоду на умовах, визначених Законом.

Відтак, зважаючи на наявність відповідних правових підстав, які викладені та спростовують раніше наведені заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 , до МТСБУ, із врахуванням уточнень, підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Так, відповідно до п.27.4 ст.27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з цивільним позовом ОСОБА_10 заявлено вимогу стягнути з МТСБУ на його користь спричинену матеріальну шкоду в сумі 32580 грн., оскільки у вказаному розмірі він поніс витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до наданих документальних підтверджень, а саме: видаткова накладна №11 від 02.01.2023 року на суму 11 530,00 грн; видаткова накладна №10 від 02.01.2023 року на суму 8 620,00 грн; видаткова накладна №9 від 02.01.2023 року на суму 4 830,00 грн; квитанція від 11.02.2023 року про вартість пам`ятника на суму 7 500,00 грн, загальна сума витрачених коштів становить 32480 грн. Відтак відповідні позовні вимоги ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню на суму 32480 грн., проти чого не заперечувала представник потерпілого, вказавши на помилку, допущену в розрахунках.

Щодо заявлених позовних вимог як потерпілим ОСОБА_10 , так і потерпілою ОСОБА_9 про відшкодування МТСБУ моральної шкоди у розмірі по 40020 грн кожному із них, суд, розглядаючи позов у межах його вимог, вважає, що дане право прямо передбачено п.27.3 ст.27 Закону, згідно з якою страховик (у випадках, передбачених п.п.«г» і «ґ» п.41.1 та п.п.«в» п.41.2 ст.41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. При цьому сума 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством станом на 31 грудня 2022 року, становить 80400 грн.

Більше того суд враховує висновки експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні №574/23-27 від 16.06.2023 року та №575/23-27 від 16.06.2023 року, згідно з якими ситуація, що досліджується за кримінальним провадженням №0001133 від 31.12.2022 року, зареєстрованим за фактом ДТП, яка мала місце 31.12.2022 в АДРЕСА_2 , у результаті якої загинула пішохід ОСОБА_7 , є психотравматичною для її сина та доньки, досліджуваних та потерпілих по справі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 завдано страждань (моральної шкоди). Втрата матері для ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є глибокими та незворотними наслідками. Психологічні переживання напряму пов`язані з негативними змінами в емоційній сфері, що виявляються в стійкому депресивному фоні його настрою, тривалому зберіганні напруги та патологічним фіксуванням на спогадах про психотравмуючу ситуацію. Із загибеллю матері ОСОБА_10 та ОСОБА_9 назавжди позбулися підтримки та уваги рідної людини, що відбилося на психоемоційному стані, а також назавжди зруйновано право на родинний та сімейний зв`язок, що в свою чергу головним чином і заподіює моральні страждання в більшому обсязі. Рекомендований розмір відшкодування нанесеної як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_9 моральної шкоди через досліджувані обставини з психологічної точки зору становить 432 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Вирішуючи питання цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, які ОСОБА_3 просив задовольнити у розмірі добровільно відшкодованих ним коштів, не заперечуючи, що потерпілі у зв`язку із смертю матері понесли шкоду на більшу суму, але вказуючи на неспроможність її сплати, суд виходить з положень ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як вбачається з положень ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 , їх наслідків, у результаті яких настала її смерть, глибини і тривалості фізичних, душевних та психічних страждань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вони зазнали у зв`язку зі смертю їх матері, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також те, що моральна шкода не є способом збагачення, зважаючи на висновки експерта №574/23-27 від 16.06.2023 року та №575/23-27 від 16.06.2023 року, розмір відшкодування моральної шкоди МТСБУ, який визначається цим вироком, суд вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 200000 грн., який кожен з потерпілих в своїх позовах просить стягнути з обвинуваченого є таким, що відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, які настали. Проте, суд враховує, що ОСОБА_3 добровільно відшкодовано кожному з потерпілих по 5000 грн., про що долучено відповідні документи, що підтвердила представник потерпілих у суді та просила вирахувати вказану суму із позовних вимог. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги кожного з потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 як на користь ОСОБА_9 , так і на користь ОСОБА_10 по 195000 грн., що на переконання суду є співмірним тим фізичним та душевним стражданням, які переніс кожен з потерпілих внаслідок вчинення щодо них злочину.

Також, відповідно до ч.1 ст.124, п.1 ч.1 ст.118, ч.2 ст.120 КПК України, зважаючи на долучені квитанції №№10, 30 від 28.02.2023 року та 27.06.2023 року відповідно, договори про надання правничої допомоги від 26.01.2023 року та ордери, враховуючи участь представника потерпілих ОСОБА_5 під час судового провадження, підготовку та подання цивільних позовів, з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь як потерпілого ОСОБА_10 , так і потерпілої ОСОБА_9 підлягають стягненню витрати на правову допомогу, які заявлені ними у цивільному позові в сумі 6000 грн., які не оспорюються стороною захисту та підтверджені документально.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ст.100 КПК України, зокрема п.1 ч.9 ст.100 КПК України, оскільки у судовому засіданні не доведено підстав для застосування спеціальної конфіскації транспортного засобу, на який накладено арешт саме як на речовий доказ, який містить сліди правопорушення, а не з іншою метою, відповідний автомобіль, вилучений під час слідчих дій, який зберігається на території спеціального майданчику для тимчасово затриманих засобів ГУНП в Кіровоградській області, підлягає поверненню власнику, а арешт, накладений на нього ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.01.2023 року (т.1 а.п.27-29), відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.124, 128, 174, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 19371 грн. 52 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України () на користь потерпілого ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_7 ) 40020 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 32480 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь потерпілого ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_7 ) 195000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог потерпілого ОСОБА_10 - відмовити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України () на користь потерпілої ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ) 40020 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь потерпілої ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ) 195000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 - відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь потерпілого ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_7 ) процесуальні витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника, в сумі 6000 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь потерпілої ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ) процесуальні витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника, в сумі 6000 грн.

Арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.01.2023 року (т.1 а.п.27-29) на транспортний засіб «MERCEDES-BENZE E-220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , - скасувати.

Речовий доказ - транспортний засіб «MERCEDES-BENZE E-220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_3 .

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м.Кіровограда.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Кіровського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1