ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1906/23 Справа № 242/1173/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м.Кривий Ріг

06.06.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу прокурора Селидівського відділу Покровської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Селидівського міського судуДонецької області від 02.03.2023р., яким обвинувачену

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Селідове Донецької області, яка зареєстрована та фактично мешкає в АДРЕСА_1

визнано винуватою за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік, із покладенням на неї певних обов`язків

за участю прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинувачену визнано винуватою за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік, із покладенням на певних обов`язків.

Вирок оскаржено прокурором, який не оскаржуючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості обвинуваченої, кваліфікації її дій не погодився із призначеним обвинуваченій покарання через його невідповідність вимогам Закону України про кримінальну відповідальність;

- вказує, що суд першої інстанції під час судового засідання встановив, то обвинувачена має на утриманні неповнолітніх дітей, доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте призначаючи покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на один рік, не дотримався вимог ч. 3 ст. 61 КК України, відповідно до яких обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей віком до 14 років;

- прохає вирок змінити в частині призначеного покарання, та вважати обвинувачену ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити обвинуваченій остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, зобов`язавши її у відповідності зі ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Про, дату час та місце судового розгляду обвинувачена повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, вимоги апеляційної скарги її становище не погіршують, відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК України її участь у судовому засіданні не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та прохав її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинувачену визнано винуватою у тому, що вона 20.05.2022р. приблизно о 10:00год. перебувала за адресою свого мешкання в АДРЕСА_2 , де на комоді побачила барсетку свого співмешканця ОСОБА_9 , у якій він зберігав пластикову кредитну банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я його матері ОСОБА_10 . Достовірно, знаючи пін-код від вказаної банківської карти та те, що на ній знаходяться грошові кошти, у обвинуваченої виник злочинний умисел, направлений на її викрадення з метою подальшого зняття грошових коштів. Реалізуючи який, обвинувачена, скориставшись безконтрольністю зі сторони ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, та її дії невідомі оточуючим, таємно, умисно, незаконно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, заволоділа пластиковою кредитною банківською карткою АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_10 , діставши її з барсетки і поклавши її до кишені надягнених на ній джинсових штанів.

Крім того, діючи в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022р. Указом Президента України № 64/2022 із 05год.30хв. 24.02.2022р. та продовженого 25.04.2022р., 20.05.2022р. приблизно о 14:10год. обвинувачена, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , виданої на ім`я потерпілої ОСОБА_10 , прийшла до банкомату АТ «Ощадбанк», який розташований зі сторони фасаду будинку № 1, по вул. Жовтнева, м. Українськ, Донецької області, де за допомогою раніше викраденої банківської картки АТ «Ощадбанк» та відомого їй пін-коду, таємно, умисно, незаконно, з корисливою метою, в умовах воєнного стану, викрала грошові кошти шляхом здійснення транзакції по зняттю грошових коштів з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_10 , 20.05.2022р. о 14:14год. зняла 1000 гривень.

В результаті противоправних дій обвинуваченої, потерпілій ОСОБА_10 була спричинена матеріальна шкода на суму 1000грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківської картки АТ «Ощадбанк», № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_10 , 22.05.2022р. о 09:32год. обвинувачена з банкомату АТ «Ощадбанк», який розташований зі сторони фасаду будинку АДРЕСА_3 таємно, умисно, незаконно, з корисливою метою, повторно, в умовах воєнного стану, викрала грошові кошти шляхом здійснення транзакції по зняттю грошових коштів з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_10 в сумі 1000грн.

В результаті противоправних дій обвинуваченої, потерпілій ОСОБА_10 була спричинена матеріальна шкода на суму 1000,00грн.

Дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та за 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Вирок оскаржений прокурором в частині призначення покарання, фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, доведеність її винуватості в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачена має на утриманні дитину, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.08.2017р. (видане повторно), тобто дитину, якій на момент вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення не виповнилося 14 років (повних 11 років 9 місяці 6 днів).

(а.с. 54)

Таким чином суд першої інстанції керуючись вимогами ч. 3 ст. 61 КК України, відповідно до яких обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, не міг призначити обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі.

Санкція ч. 1 ст. 357 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Тому суд міг призначити обвинуваченій покарання ч. 1 ст. 357 КК України лише у виді штрафу. При призначенні обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі суд застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене вище, а також той факт, що єдиним можливим покаранням для обвинуваченої за ч. 1 ст. 357 КК України є штраф, який є менш суворим покаранням, ніж обмеження волі, вирок в цій частині підлягає зміні відповідно до вимог ст. 409 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції під час судового засідання встановив, то обвинувачена має на утриманні неповнолітніх дітей, доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте призначаючи покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на один рік не дотримався вимог ч. 3 ст. 61 КК України, відповідно до яких обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей віком до 14 років, є слушними та підлягають задоволенню.

Призначаючи покарання за ч. 1 ст. 357 КК України суд апеляційної інстанції керуючись вимогами ст.ст. 50 65 КК України враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується за місцем мешкання посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, свою винуватість визнала у повному обсязі, у вчиненому розкаялася, що є обставиною, яка пом`якшує її покарання, обставиною, що обтяжує її покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку, висновок органу пробації, яким ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства визначений як середній та вважає, що покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів громадян буде необхідним і достатнім дотримання вимог ст. 50 КК України.

Вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання за ч. 4 ст. 185 КК України в апеляційному порядку не переглядається.

Визначаючи остаточне покарання суд апеляційної інстанції керується вимогами ч. 1 ст. 70 КК України, а саме вважає можливим за сукупністю кримінальних правопорушень менш суворе покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу поглинути більш суворим за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Застосування вимог ст. 75 КК України в апеляційному порядку не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції вирок в цій частині також не переглядає.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Селидівського відділу Покровської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Селидівського міського судуДонецької області від 02.03.2023р., яким обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік, із покладенням на неї певних обов`язків задовольнити.

Вирок Селидівського міського судуДонецької області від 02.03.2023р., яким обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік, із покладенням на неї певних обов`язків змінити в частині призначеного покарання.

Вважати обвинувачену ОСОБА_7 засудженою:

- за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.;

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити обвинувачений ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, зобов`язавши її у відповідності зі ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді