Провадження № 1-кс/686/7233/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0002914,

встановив:

24.08.2023 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, яке 19.08.2023 р., в ході проведення огляду місця події, було тимчасово вилучене у ОСОБА_3 та поміщене до сейф-пакету №FPS 6007617, а саме на: два упакування, у вигляді тканинних мішечків, з речовиною, схожою на гранульований порох чорного кольору для боєприпасів, близько 250 г. кожен, які останній перевозив в тубусі.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не в повній мірі відповідає.

Так, прокурор, зазначаючи про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, аргументує своє клопотання необхідністю збереження двох упакувань, у вигляді тканинних мішечків, з речовиною, схожою на гранульований порох чорного кольору для боєприпасів, як речових доказів, та за необхідності, проведенням із цим майном експертних досліджень. При цьому, матеріали поданого прокурором клопотання взагалі не містять підтверджуючих відомостей про те, що вказані упакування на сьогоднішній день є речовими доказами у кримінальному провадженні (відсутня постанова слідчого, на яку посилається прокурор у клопотанні, про визнання майна речовим доказом). Також, у клопотанні прокурор не зазначає, яке значення вилучене майно має, як речові докази (з висвітленням ознак, визначених ст.98 КПК України), та які обставини за допомогою цих доказів можливо довести у кримінальному провадженні №0002914, та, відповідно, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. Так, до клопотання прокурором долучено лише документи, датовані 19.08.2023 р. (витяг з ЄРДР, рапорт, протокол огляду місця події, з доданою до нього фото таблицею, протоколи допитів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ), інших документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, представлені слідчому суді матеріали не містять, зокрема, й відсутня будь-яка постанова представника органу досудового розслідування, з якої б вбачалось, що вилучене майно має бути об`єктом експертного дослідження. Не зазначає прокурор у клопотанні, на чиє саме майно він просить накласти арешт (кому саме належать вилучені у ОСОБА_3 предмети), хоча мав би зазначити конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім того, з врахуванням положень ч.7 ст.237 КПК України (згідно з якими при огляді слідчий, прокурор має право вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження, крім того, предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження, а вилучені речі, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном), прокурор у клопотанні не мотивує, яка є необхідність в збереженні речових доказів саме шляхом накладення арешту на майно, яке, очевидно, й так є вилученим законом з обігу (за умови, якщо ці предмети не будуть об`єктом будь-якого експертного дослідження).

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять контактних даних осіб, яким належить майно, на яке просить накласти арешт прокурор, також відсутні контактні дані особи, в якої таке майно було вилучене, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту на майно та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч. ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0002914,- повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя