Справа № 463/5169/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1141/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 , -

встановила:

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України.

Обрано покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від обраного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк покарання засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з часу звернення вироку до виконання, початок іспитового терміну рахувати з часу проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою змінено, застосовано до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу із покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчих Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області, прокурора, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із м. Львова без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, навчання та роботи.

Контроль за виконанням ухвали суду покладено на Львівське районне управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 29 червня 2022 року о 23:10 за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, на території України з 05:30 год. 24.02.2022, який продовжено до 23.08.2022 на підставі Указу Президента №341/2022 від 17 травня 2022 року, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «LonGus», сірого кольору, вартістю 6 800 грн., який належить потерпілій ОСОБА_10 , чим заподіяв матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України.

На вирок суду заступник керівник Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважаю, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням суд не врахував обставин, які підлягають врахуванню відповідно до вимог ст. 75 КК України, не надав цим обставинам оцінку в їх сукупності, викладені у вироку висновки про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не вмотивовані.

Вказує, що суд першої інстанції, мотивуючи прийняте рішення, одними і тими ж обставинами обґрунтував як призначення покарання, так і звільнення від його відбування з випробуванням. При цьому, у вироку судом не зазначено, які саме дані слугували підстави для висновку про те, що виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ними злочинів можливе без відбування покарання. У той же час, суд залишив поза увагою та не надав відповідної оцінки даним про ступінь тяжкість злочину, особу винного та іншим обставинам справи.

Наголошує, що судом не враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, маючи непогашену судимість, в умовах воєнного стану, знову вчинив злочин цієї категорії, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Підкреслює, що зазначені судом обставини, такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди потерпілій, самі по собі, без врахування тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин, не можуть бути підставами для застосування ст. 75 КК України, виходячи із змісту цієї статті. У той же час, вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину проти власності у період непогашеної судимості, через нетривалий час після звільнення з установи відбування покарання у виді позбавлення волі та в умовах воєнного стану, не свідчить про можливість його виправлення та запобігання новим злочинам без відбування покарання.

На думку апелянта, звільнення у даному випадку ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка полягає не лише у виправленні засудженого, а й у запобіганні вчиненню ним нових злочинів, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань (ст. ст. 1, 50 КК України, ст. ст. 2, 9 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, на підтримку апеляційної скарги, думку захисника та обвинуваченого, які заперечили апеляційну скаргу прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарг не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язанів раховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів у даному кримінальному провадженні наявні достатні підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Місцевий суд дійшов правильного переконання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, навівши у вироку належні мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, місцевим судом обґрунтовано враховано ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання судом визнано щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди потерпілій.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд врахував, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, разом з тим, у вчиненому розкаюється, одружений, має на утриманні малолітню дитину з інвалідністю першої групи, відшкодував шкоду потерпілій.

Колегія суддів вважає, що зазначене та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку місцевого суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку.

Оскільки, як вже зазначалось, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, на виконання вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, за відсутності таких, які б його обтяжували, і з урахуванням сукупності зазначених даних дійшов правильного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі обставини щодо неможливості застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

З огляду на викладене, згідно з п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Враховуючи встановлені обставини, а також положення кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4