У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2023 року, щодо

ОСОБА_6 , 1997 року народження, січня місяця, 08 числа,

-відмовлено у задоволенні клопотання захисників про заміну невідбутої частини строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20% його заробітку,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у вигляді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20% його заробітку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про заміну невідбутої частини строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку засудженого ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, зазначила, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_6 фактично відбув частину строку покарання, передбачену ст. 82 КК України, та за час відбування покарання довів своє виправлення.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 лише стає на шлях виправлення та не довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування положень ст. 82 КК України, оскільки даний факт повністю підтверджується даними, викладеними в характеристиці засудженого.

Також апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при заміні покарання на більш м`який, фактично відбувається зміна змісту вироку суду, яким ОСОБА_6 засуджений до покарання, яке він відбуває. Дана норма встановлена ст. 82 КК України і, на думку апелянта, не може суддями трактуватись по-різному. З цього приводу, апелянт послався на практику апеляційних судів про те, що законодавцем не встановлено при заміні невідбутої частині покарання більш м`яким обмеження щодо можливості призначення покарання у розмірі, меншому ніж невідбута частина покарання, оскільки ст. 82 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини строку покарання засудженому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі більш м`яким у вигляді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20% його заробітку, суд зазначив, що засуджений лише стає на шлях виправлення, та не довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування положень ст. 82 КК України.

Суд вважав, що відсутність на момент розгляду клопотань у засудженого ОСОБА_6 діючих дисциплінарних стягнень не можна визнати тим чинником, який беззаперечно доводить його виправлення.

Дотримання умов режиму відбування покарання є мірою необхідної поведінки свідомого засудженого, обов`язком особи, засудженої до відбування покарання у виді позбавлення волі, і не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього пільги у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт.

Окрім того, судом також враховано, що невідбута частина покарання засудженого на день розгляду справи складала 3 роки 4 місяці 2 дні. Тобто, вона значно перевищує максимально можливий для заміни розмір покарання у виді виправних робіт (2 роки). Суд зазначив, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким не може ототожнюватися із фактичним зменшенням строку покарання, яке має відбувати особа. У цьому ж випадку, засудженому був би істотно (на 1 рік 4 місяці 2 дні) зменшений строк покарання, що є неприпустимим.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 до апеляційного суду не з`явилася, про дату та час апеляційного розгляду повідомлена. Засуджений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, не заперечував проти розгляду апеляційної без участі захисника.

Прокурор просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_6 лише стає на шлях виправлення, та не довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування положень ст. 82 КК України. З цими висновками суд погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.11.2018 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією 1/2 частини майна, що належить йому на праві приватної власності.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2019 року вирок в частині призначення покарання ОСОБА_6 залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_6 у місцях позбавлення волі перебуває з 27.08.2019. Початок строку відбування покарання -27.08.2019, кінець - 27.08.2026.

Під час перебування засудженого ОСОБА_6 в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав.

З 20.09.2019 засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)».

Згідно довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_6 має чотири заохочення у виді "Подяки" від 05.10.2021, 06.07.2022, 05.10.2022, 05.01.2023. Мав два стягнення у виді: догани 30.10.2019 та суворої догани 19.11.2019у, які є погашеними. (а.п. 12, 46).

Згідно довідки ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" про працевлаштування від 25.04.2023, засуджений ОСОБА_6 не працевлаштований з моменту прибуття 20.09.2019 і по теперішній час (а.п. 47).

Разом з тим, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заохочення щодо ОСОБА_6 були застосовані не впродовж всього строку відбування покарання, а лише в період з 05.10.2021 по 05.01.2023, тобто період, який передував настанню строку, після відбування якого можливе застосування положень ст. 82 КК України. Окрім того, отримуючи заохочення, засуджений ОСОБА_6 мав і два стягнення, які хоч і є погашені в установленому законом порядку, проте в цілому характеризує поведінку засудженого ОСОБА_6 за період відбування покарання.

На переконання суду апеляційної інстанції, наявність 4 заохочень та відсутність станом на даний час у засудженого ОСОБА_6 діючих стягнень, самі по собі не можуть бути достатньою підставою для заміни невідбутої частини строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт.

При прийнятті рішення суд першої інстанції, врахувавши дані про поведінку засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, відомості про тяжкість вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, дійшов правильного висновку, що він лише стає на шлях виправлення, проте, не довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування положень ст. 82 КК України.

Крім цього, згідно з п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яке відбуває покарання засуджений, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

На момент розгляду клопотання ОСОБА_6 відбув 1/2 частини строку покарання, призначеного судом. На момент прийняття оскаржуваного рішення, невідбута частина покарання складала 3 роки 4 місяці 2 дні.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи співрозмірність строків покарання, навів переконливі мотиви та дійшов правильного висновку про неможливість заміни засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3