ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1352/23
УХВАЛА

"03" серпня 2023 р. Слідчий суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , учасників судового провадження прокурора ОСОБА_3 , начальника СД ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в селищі Петриківка в судовому засіданні, в залі суду, клопотання начальника СД ВП №10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного 06.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000079 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

01.08.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання начальника СД про накладення арешту на земельну ділянку шляхом заборони будь-кому відчужувати, розпоряджатися та користуватися земельними ділянками до прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні та заборонити будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та інших Державних реєстрів, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0230.

Своє клопотання прокурор мотивує тим, що невстановлена особа шляхом обману заволоділа земельною ділянкою комунальної форми власності площею 0,6 га, за межами населеного пункту на території Петриківської селищної ради, а потім невстановлена особа, не пізніше 18.11.2022 використала завідомо підроблений документ державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, розташовану на території Петриківської селищної ради за межами населеного пункту с. Єлизаветівка, шляхом укладення цивільно правової угоди про відчуження даної земельної ділянки.

За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування.

Як зазначає начальник СД, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Зазначена у клопотанні земельна ділянка підлягають арешту з метою збереження речових доказів, проведення судових експертиз, встановлення всіх обставин у даному кримінальному провадженні та особи, яка причетна до вчинення злочину. Незастосування арешту буде суперечити завданням даного кримінального провадження, оскільки дасть можливість невстановленій групі осіб продовжити злочин, створити перешкоди в досягненні мети цього кримінального провадження.

Прокурор та начальник СД підтримали клопотання. Прокурор також зазначив, що при накладенні арешту повідомлення певній особі підозри не вимагається, а земельна ділянка є об`єктом посягання.

Адвокат особи, стосовно майна якої розглядається клопотання просив відмовити у задоволенні клопотання через необґрунтованість, оскільки за статтями Кримінального кодексу України за якими здійснюється розслідування не передбачено застосування спеціальної конфіскації, підозра є необґрунтованою та відсутній сам підозрюваний, земельна ділянка не відповідає ознакам доказу та вона не є знаряддям кримінального правопорушення, у провадженні не проведено експертиз. Окрім цього не доведено ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження земельної ділянки.

Суд, дослідивши надані матеріали кримінального провадження дійшов до наступного.

Відповідно до ч.1, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно наданими до клопотання матеріалами, зокрема витягом з ЄРДР №0000079 від 06.07.2023 слідує, що невстановлена особа шляхом обману заволоділа земельною ділянкою комунальної форми власності площею 0,6 га, за межами населеного пункту на території Петриківської селищної ради, а потім невстановлена особа, не пізніше 18.11.2022 використала завідомо підроблений документ державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, розташовану на території Петриківської селищної ради за межами населеного пункту с. Єлизаветівка, шляхом укладення цивільно правової угоди про відчуження даної земельної ділянки.

Досудове розслідування здійснюється за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Тимчасовим доступом до Книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю Єлизаветівської сільської ради (с. Єлизаветівка) Петриківського району за 2001 рік, встановлено, що державний акт від 22.10.2001 Р2 148446, виданий на ім`я ОСОБА_6 не реєструвався, запис у книзі відсутній, більш того на ім`я ОСОБА_6 на території Єлизаветівської сільської ради державні акти не видавались.

Згідно відповіді з Архівного відділу Дніпровської РДА встановлено, що рішення на підставі якого нібито надано у приватну власність ОСОБА_6 відсутнє, сесії Єлизаветівської сільської ради у жовтні 2001 року ніколи не проводились, останнє рішення має номер 166.

Таким чином, наявна обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, що невстановлена особа не маючи жодних підстав для набуття права власності на території Петриківської селищної ради за межами населеного пункту с. Єлизаветівка, шляхом обману, заволоділа земельною ділянкою комунальної форми власності - за кадастровим номером :03:003:0230, площею 0,6 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення).

Постановою від 30.07.2023 вказана земельна ділянка визнана речовим доказом.

Згідно інформації, розміщеної в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0230, площею 0,6 га, є ОСОБА_7 . Дата реєстрації земельної ділянки за вказаним власником відбулася 18.11.2022.

Земельна ділянка за кадастровим номером :03:003:0230, площею 0,6 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), яка наразі перебуває у приватній власності ОСОБА_7 , є об`єктом протиправних дій та набута у приватну власність ОСОБА_6 , шляхом використання підробленого документу та у подальшому відчужена на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_7 , а отже є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

На даний час, як зазначає прокурор та начальник СД виникла необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаної земельної ділянки, з метою, зокрема, уникнення можливості її відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

В даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно можливо може бути майном, яке могло зберегти на собі сліди злочину та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, адвокатом не надано та судом не встановлено.

При цьому, суд враховує, що хоча земельна ділянка придбана ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, однак відповідно до вимог абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, про що і просить прокурор.

Крім того, суд звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Аналізуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини, про які повідомлено під час судового засідання, суд приходить до висновку про обґрунтоване існування ризиків можливої передачі чи відчуження даної земельної ділянки.

Оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, зважаючи на обставини справи, зокрема, дату набуття у власність земельної ділянки особою, стосовно майна якої розглядається клопотання, суд вважає, що заборона користування майном буде надмірним тягарем для цієї особи, а отже клопотання підлягає частковому задоволенню.

При цьому, вимога про заборону будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та інших Державних реєстрів, щодо земельної ділянки, задоволенню не підлягає. Оскільки накладення арешту шляхом заборони будь-кому відчужувати та будь-яким чином розпоряджатися даною земельною ділянкою до прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні є наслідком, зокрема і заборони вчинення відповідних реєстраційних дій. Окрім цього, КПК України не передбачено такої заборони серед заходів забезпечення кримінального провадження.

Керуючись статтями 100, 131-132, 167-169, 170-171, 309 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника СД ВП №10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме:

1) земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0230, площею 0,6 га, яка розташована на території Дніпропетровської області Дніпровського району Петриківської селищної ради, шляхом заборони будь-кому відчужувати та будь-яким чином розпоряджатися даною земельною ділянкою до прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

В іншій частині клопотання відмовити.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково згідно правил ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Повний текст ухвали буде складений та оголошений 08.08.2023 о 15:00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1