Ухвала

01 червня 2023 року

м. Київ

справа № 488/1781/22

провадження № 51 - 3301 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корабельного районного суд м. Миколаєва від 15 грудня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року щодо нього,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного суду із касаційною скаргою, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п.п. 1, 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, та обґрунтування цих вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Проте вказаних приписів закону засуджений ОСОБА_4 належним чином не виконав.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у вказаній статті, що є підставами для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи, тобто не тільки висунути на підтвердження допущених судом порушень переконливі факти, але й аргументувати як саме ці порушення істотно позначилися на законності та обґрунтованості судового рішення.

Однак, засуджений ОСОБА_4 зазначаючи про незаконність вироку Корабельного районного суд м. Миколаєва від 15 грудня 2022 року та ухвали Миколаївського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року щодо нього, не навів конкретних порушень закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржуваних судових рішень, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК з урахуванням положень статей 370, 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування чи зміни.

Також, засуджений вказує, що кримінальне провадження щодо нього розглядалось без участі захисника, проте не обґрунтовує яких саме порушень норм кримінального процесуального закону припустилися суди в цій частині, з огляду на те, що участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою виключно у випадках, передбачених ст. 52 КПК.

Крім того, скаржник в своїй касаційній скарзі вказує, що не розуміє зміст ч. 3 ст. 349 КПК, який передбачає проведення судового розгляду в порядку скороченої процедури. Однак, як вбачається з судового рішення, оскаржуючи в апеляційному порядку вирок місцевого суду засуджений ОСОБА_4 не ставив під сумнів додержання судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду констатувала той факт, що згідно матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , останній свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та погодився на розгляд вищевказаного кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Такі вимоги мають узгоджуватися із приписами ст. 436 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Всупереч вказаним вимогам, засуджений ОСОБА_4 просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо нього, водночас не зазначає яке рішення повинен ухвалити Верховний Суд за результатами розгляду його касаційної скарги, а відтак прохання засудженого не конкретизоване та сформульоване без урахування положень ст. 436 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак, засуджений в порушення п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК свою касаційну скаргу адресував у Верховний суд України.

За таких обставин необхідно залишити без руху касаційну скаргу надавши засудженому строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корабельного районного суд м. Миколаєва від 15 грудня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3