Справа № 342/610/20
Провадження № 11-кп/4808/328/23
Категорія ч.2 ст.289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні-прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Городенківського районного суду від 10 травня 2023 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня

2023 року обвинувальний акт кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України - повернуто прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку виявлених судом недоліків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду прокурор у кримінальному провадженні-прокурор відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Городенківського районного суду від 10 травня 2023 року, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

На його думку, Городенківський районний суд дійшов до помилкового висновку про те, що відсутність у Реєстрі матеріалів досудового розслідування № 0000081 від 09.03.2017 інформації про те, коли обвинувальний акт вперше був складений та скерований до суду, позбавляє суд можливості перевірити чи обвинувальний акт прийнято та затверджено в межах строку досудового розслідування, а також безпідставно прийшов до обґрунтування, що прокурор не дотримався вимог ст.293 КПК України, та не вручив захиснику обвинуваченого копії обвинувального акту з додатками до нього, чим порушив його права.

Покликається на те, що обвинувальний акт ОСОБА_8 повернений судом для усунення недоліків, які не вимагають проведення слідчих дій, а тому в сторони обвинувачення не було підстав для відновлення процесу. 17 грудня 2019 року заступник прокурора Івано-Франківської області вніс до ЄРДР відомості про повернення кримінального провадження судом, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України. 03 січня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні надано слідчому доручення повідомити сторони про відкриття матеріалів досудового розслідування. Цього ж дня підозрюваного ОСОБА_8 було повідомлено листом про відкриття матеріалів досудового розслідування та можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Однак підозрюваний ОСОБА_8 протягом січня-травня не з`явився до органу досудового розслідування, в зв`язку з чим слідчим та прокурором було здійснено виїзд в м. Миколаїв по місцю проживання підозрюваного ОСОБА_8 для проведення процесуальних дій. Із матеріалами досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ознайомилися 27.05.2020 в м. Миколаєві, отримали обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Зазначає, що прокурор направив обвинувальний акт до суду в межах строку досудового розслідування№0000081, а період між поверненням обвинувального акту і направленням до суду нового обвинувального акта не входить до строку досудового розслідування, адже його закінчено зверненням до суду з обвинувальним актом вперше, і не може йтися про будь-яке досудове розслідування в цей період.

Таким чином, вважає, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №00000081 по обвинуваченню ОСОБА_8 містяться відомості, встановлені ст.291 КПК України, а надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

На його думку судом грубо порушено вимоги ст.314 КПК України та не дотримано процедури проведення підготовчого судового засідання, а обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому ухвала суду від 10.05.2023 року є незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та вважали рішення суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом апеляційного оскарження є конкретне судове рішення, яке ухвалене судом першої інстанції з наведенням відповідних доводів в його мотивувальній частині, а тому суд апеляційної інстанції переглядає вищевказане рішення в межах тих висновків, які наведені судом і не перевіряє обставини, які не стосуються вищевказаного рішення та не впливають на його законність.

Колегія суддів неодноразово звертала увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що судове рішення про повернення обвинувального акту було ухвалено судом під час проведення підготовчого судового засідання, в ході якого не досліджувались та не перевірялись докази, які можуть бути надані стороною обвинувачення.

Так, положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду, зокрема обвинувального акта.

Частиною другою ст. 283 КПК України передбачено обов`язок прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Таким чином, згідно з ст.ст. 110, 115, ч. 1 ст. 291 та ч. 2 ст. 283 КПК України, прокурор має право приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні виключно в межах процесуальних строків, зокрема, складати, затверджувати та направляти обвинувальний акт у кримінальному провадженні у межах строку досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження або з направленням до суду обвинувального акту.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідно до положень ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з п.3 ч.4 ст.291 КПК України обов`язковим додатком до обвинувального акта є розписка саме підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1цього Кодексу ).

Суд першої інстанції правильно вказав, що надання копії обвинувального акта підозрюваному, його захиснику це процесуальна дія, яка надає можливість особі, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, бути невідкладно повідомленою про сутність і зміст висунутого проти неї обвинувачення і вжити заходів захисту від висунутого обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не може перебирати на себе функції обвинувачення та вчиняти процесуальні дії, обов`язок вчинити які за законом покладено на органи досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що термін «обвинувачення» визначається Європейським судом як офіційне повідомлення особи про наявність припущення про те, що дана особа скоїла кримінальне правопорушення.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Крім того, обвинувальний акт, який містить недоліки та суперечності, необхідно визнати таким, що не відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (справа «Абрамян проти Росії») вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камінські проти Австрії»).

Також слід врахувати, що положення п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (справа «Пелісьє та Сассі проти Франції», справа «Матточіа проти Італії»).

Суд першої інстанції вказав на те, що до матеріалів обвинувального акту не додано розписки з відміткою про вручення захиснику копії обвинувального акту.

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, оскільки під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не було встановлено обставин, які суперечили вищевказаним висновкам та доводили їх безпідставність.

При вирішення питання щодо обґрунтованості доводів сторони обвинувачення щодо відсутності правових підстав для повернення обвинувального акту, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, який відповідно до національного законодавства повинен забезпечувати єдність судової практики як найвища судова установу в системі судів загальної юрисдикції.

Так, у постанові по справі №636/336/21 (провадження № 51-5720км21) Верховний Суд зазначив, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 КПК досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, у тому числі, направленням до суду обвинувального акту.

Таким чином, складання обвинувального акту повинно бути вчинено в межах строку досудового розслідування, оскільки відноситься до процесуальних дій, які спрямовані на виконання завдань кримінального провадження на різних стадіях кримінального процесу, проведення яких забезпечується силами, засобами кримінального провадження на підставах і в порядку, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаному рішенні Верховний Суд зазначив, що повернення обвинувального акту не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій, крім приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК, і, відповідно, немає підстав вважати, що після повернення обвинувального акта прокурору може йти мова про будь-яке досудове розслідування, оскільки воно завершене до першого звернення до суду з обвинувальним актом.

Таким чином, повернення обвинувального акту не може бути використано стороною обвинувачення для проведення будь-яких слідчих(розшукових) дій але не позбавляє усунути недоліки обвинувального акту та повторно звернутись до суду в межах встановленого законом строку для проведення досудового розслідування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказане рішення касаційного суду було ухвалено стосовно розгляду скарги прокурора на рішення суду, яким було визнано, що направлення обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК є підставою для закриття провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 284 КПК.

При цьому, Верховний Суд погодився із висновками попередніх судів про те, що після повернення обвинувального акта його недоліки можуть бути усунені лише протягом решти строку досудового розслідування, яка залишилася до первинного звернення сторони обвинувачення з обвинувальним актом.

Таким чином, Верховний Суд фактично прийшов до висновку, що виправлення недоліків обвинувального акту та його направлення до суду повинно бути здійснено тільки в межах строку досудового розслідування.

Верховний Суд зазначив у вказаній справі, що після ухвалення рішення про повернення обвинувального акту виправлення недоліків обвинувального акту тривало близько дев`яти місяців, що не узгоджується з обов`язком вчиняти процесуальні дії в розумний строк, як того вимагає частина 1 статті 28 КПК. Суд зазначив про те, що сторона обвинувачення мала представити, але не представила дуже переконливі докази обставин, які перешкодили їй виправити ці недоліки раніше.

Так, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.10.2019 обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України було повернуто прокурору для усунення виявлених судом недоліків.

Зі змісту вищевказаного судового рішення вбачалось, що суд першої інстанції вважав, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки в ньому було безпідставно зазначено, що останній вчинив інкримінований йому злочин за попередньою змовою з третьою особою, яку ідентифіковано за відсутності будь-яких відомостей про наявність щодо цієї особи обвинувального вироку, чим порушено презумпцію невинуватості.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.11.2019 вищевказану ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в цій частині було залишено без змін.

02 червня 2020 року до Городенківського районного суду Івано-Франківської області надійшов затверджений прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000081 від 27.05.2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, з реєстром матеріалів досудового розслідування та картою пам`яті.

Ухвалою від 21 серпня 2020 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що після набуття законної сили рішення про повернення обвинувального акту виправлення недоліків обвинувального акту тривало більше шести місяців, що не узгоджується з обов`язком вчиняти процесуальні дії в розумний строк, як того вимагає частина 1 статті 28 КПК.

Колегія суддів вважає,що сторони кримінального провадження повинні діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону, що дозволяє мати певну правову визначеність щодо подальшої долі кримінального провадження.

Так, у справі «Іванов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі . Аналогічні позиції ЄСПЛ висловив у справах Карт проти Туреччини , Вемхофф проти Німеччини та звернув увагу на те, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене. При цьому ЄСПЛ у справі «Іванов проти України» вказав, що період, який має братися до уваги повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що повернення обвинувального акту за своїм правовим значенням свідчить про неможливість призначити судовий розгляд у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, без усунення яких неможливо забезпечити справедливий та об`єктивний судовий розгляд.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що судом першої інстанції не було дотримано вимог щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки.

Колегія суддів вважає, що неспроможність суду протягом більш ніж двох років провести підготовче засідання по даному кримінальному провадженню свідчить про грубе порушення розумних строків розгляду провадження судом та прав учасників судового розгляду на справедливий суд.

Колегія суддів неодноразово вказувала на те, що підготовче судове засідання проводиться саме з метою забезпечення більш ефективного та своєчасного розгляду кримінального провадження в суді, для вирішення питань щодо належної організації судового розгляду та ухвалення рішень, які дозволяють забезпечити розгляд кримінального провадження.

Разом з тим, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції вже на стадії проведення підготовчого судового засідання грубо порушив вимоги кримінального процесуального закону щодо розумних строків розгляду провадження та протягом тривалого часу навіть не розпочав розгляд провадження по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за наявності беззаперечних та явних правових підстав для повернення обвинувального акту, суд першої інстанції ухвалив відповідне рішення тільки через майже три роки з часу отримання матеріалів провадження, що не відповідає вимогам ст.28 КПК України, якою встановлені вимоги щодо розумності строків розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання на те, що саме процесуальна поведінка учасників судового розгляду обумовила тривалий час проведення підготовчого судового засіданні, оскільки суд має достатні правові засоби для забезпечення виконання учасниками судового розгляду своїх обов`язків та реалізації наданих ним права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини будь-який учасник судового розгляду має право відмовитися від свого права брати участь у суді або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії), що дозволяло суду прийти до висновку про те, що систематична неявка учасників судового розгляду в підготовче судове засідання свідчила про те, що останні фактично відмовляються від свого права та явно зловживають своїми процесуальними правами.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 314 КПК України та відповідно до вимог ст.372 КПК України навів в ухвалі мотиви, з яких прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вимогам ст.291 КПК України та неможливість призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду, а тому апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора у кримінальному провадженні-прокурор відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2023 року про повернення обвинувального акту про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4