ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/333/23 Справа № 705/5002/22 Категорія: ч.1 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурораОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження № 0001007 від 02.12.2022 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Черкаської обласної прокурори ОСОБА_7 на вирок Уманського міскрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Умань Черкаської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимого 07.04.2022 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.119 КК України до обмеження волі строком на 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.

На підставі п.4 ч.1 ст.72 КК України та ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_8 покарання за цим вироком, повністю приєднано покарання не відбуте ним за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2022 та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді п`яти років 10 днів обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання ,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що ОСОБА_8 , 28.11.2022 близько 22 год. 00 хв., перебуваючи у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання своєї співмешканки ОСОБА_9 , в ході раптово виниклого конфлікту з останньою, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, кулаком своєї правої руки наніс не менше п`яти ударів в голову та обличчя ОСОБА_9 , із них один удар у ліве око, один удар у праве око та один удар у верхню губу, а також два удари кулаком правої руки в голову ОСОБА_9 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіках правого та лівого очей, синця верхньої губи справа, синця лівої щоки, які згідно висновку спеціаліста в газулі судово-медичної експертизи №619 від 30.11.2022 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2023. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2022 та остаточно визначити обвинуваченому покарання у виді 5 років обмеження волі та штрафу у розмірі 850 грн. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України призначенні покарання у виді штрафу так обмеження волі виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що при призначенні остаточного покарання суд дійшов правильного висновку щодо необхідності призначеного покарання за сукупністю вироків, однак не врахував вимог ч.2 ст.61 та ч.4 ст.71 КК України.

Зазначає, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2022 ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.119 КК України до 5 років обмеження волі, що є максимальним розміром для такого виду покарання, визначеним ч.2 ст.61 КК України та звільнено його від відбування з випробуванням. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_8 вчинено 28.11.2022, тобто, після постановлення указаного вище вироку від 07.04.2022 у період іспитового строку, що свідчить про необхідність при призначенні покарання застосувати вимоги ст.71 КК України. Проте, призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків, суд прийшов до помилкового висновку щодо необхідності до призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України повністю приєднати покарання за вироком від 07.04.2022 за ч.1 ст.119 КК України, визначивши його в остаточному розмірі 5 років 10 днів обмеження волі. Тобто, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 судом не враховано вимоги ч.4 ст.71 КК України, якими передбачено особливості призначення покарання за сукупністю вироків, у тому числі у випадку, коли одне з покарань призначено у максимальному розмірі. А відтак, у даному випадку остаточне покарання за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, або ж призначення іншого виду покарання, який виконується самостійно.

З огляду на те, що призначення остаточного покарання із застосуванням принципу поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі з урахуванням вимог ч.4 ст.71 КК України, призведе до того, що обвинувачений фактично не понесе покарання, а нове кримінальне правопорушення, вважає за необхідне призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу та після призначення остаточного покарання за сукупністю вироків ухвалити рішення про самостійне виконання призначених покарань.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється, тому в апеляційному порядку вирок суду в цій частині не переглядається.

Кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, колегія суддів визнає правильною.

Що стосується призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і виходить з наступного.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.71 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно ч.2 ст.61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що оскаржуваним вироком ОСОБА_8 призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт у межах санкції ч.1 ст.125 КК України та з огляду на необхідність призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України менш суворий вид покарання у виді 80 годин громадських робіт переведено в більш суворий 10 днів обмеження волі, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт.

Тобто, при призначенні остаточного покарання суд дійшов правильного висновку щодо необхідності призначення покарання за сукупністю вироків, однак не врахував ч.2 ст.61 та ч.4 ст.71 КК України щодо особливостей призначення покарання за сукупністю вироків, з врахуванням того, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2022 ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.119 КК України до 5 років обмеження волі, що є максимальним розміром для такого виду покарання, визначеним ч.2 ст.61 КК України, та звільнено від відбування покарання з випробуванням.

В свою чергу, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України вчинено ОСОБА_8 28.11.2022, тобто, після постановлення вироку від 07.04.2022 у період іспитового строку.

При призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.125 КК України місцевий суд повинен був застосувати ст.71 КК України. Проте, призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків, суд прийшов до помилкового висновку щодо необхідності до призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України повністю приєднати покарання за вироком від 07.04.2022 за ч.1 ст.119 КК України визначивши його в остаточному розмірі 5 років 10 днів обмеження волі.

Тобто, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 місцевим судом не враховано вимоги ч.4 ст.71 КК України, якою передбачено особливості призначення покарання за сукупністю вироків, у тому числі у випадку, коли одне з покарань призначено у максимальному розмірі. А відтак, у даному випадку остаточне покарання за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі або ж призначення іншого виду покарання, який виконується самостійно.

Згідно з положеннями ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Пунктом 10 постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

В ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення встановлено, що призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків, Уманський міськрайонний суд Черкаської області прийшов до помилкового висновку щодо необхідності до призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України повністю приєднати покарання за вироком від 07.04.2022 за ч.1 ст.119 КК України визначивши його в остаточному розмірі 5 років 10 днів обмеження волі.

З огляду на допущення судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2023 підлягає зміні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.404, 405, п.2 ч.1 ст.407, 408, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів суддів судової палати , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокурори ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2022 та остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років обмеження волі та штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України призначенні покарання у виді штрафу так обмеження волі виконувати самостійно.

У решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді