КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/620/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ч. 2 ст. 392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 05 листопада 2023 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України /ЄУН 404/7408/23/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, у підготовчому судовому засіданні, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується адвокат підозрюваного - ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово при військовій частині.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою, і свої вимоги мотивує наступними доводами.

Потерпілий вчинив напад на ОСОБА_8 коли той ніс патрулювання міста, вдаривши його, поведінка потерпілого ОСОБА_9 була зухвалою, ОСОБА_8 намагався наздогнати нападника, затримати його, здійснив декілька пострілів для цього в сторону потерпілого.

ОСОБА_8 проходить військову службу, тож навчений застосовувати зброю, а тому, за наявності умислу вбивства потерпілого, не міг не влучити у потерпілого й у разі наявності дійсного бажання вчинити вбивство потерпілого, він був не позбавлений можливості те зробити.

Вважає неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням.

Зауважує, що підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, місце проживання та реєстрації, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , вважається особою, яка не має судимостей.

Вважає також, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 має бути зупинене оскільки він проходить службу, що підтверджується листом-відповіддю командира військової частини НОМЕР_2 .

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як вбачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України /ЄУН 404/7408/23/. Кримінальне провадження №0001036.

Згідно із пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_8 , в ході конфлікту, намагаючись наздогнати потерпілого ОСОБА_9 , здійснив декілька пострілів у сторону останнього, влучивши у потерпілого, місце події підозрюваний залишив.

Подія кримінального правопорушення мала місце 12 квітня 2023 року, по вул. Ю.Коваленка у м. Кропивницькому: між ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, з метою уникнення конфліктної ситуації останній залишив місце конфлікту; ОСОБА_8 , реалізуючи виниклий намір на вбивство ОСОБА_9 , наздогнав потерпілого у повір`ї житлових багатоповерхівок та, витягнувши з кишені предмет, схожий на пістолет «Макарова», здійснив не менше чотирьох пострілів у напрямку потерпілого, після чого, вважаючи, що потерпілий помре від спричинених тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 місце події залишив.

У подальшому, на місце події викликано «швидку допомогу» і потерпілому надано своєчасну медичну допомогу; згідно із інформацією довідки лікарні, потерпілому спричинено наскрізне вогнепальне порання грудної клітини та перелом 11 ребра ліворуч.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які є тяжким та особливо тяжким.

Загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не перевищує меж розумного, тримається під вартою з квітня 2023 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, відноситься до категорії умисних, особливо тяжких, санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України - є тяжким і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Наслідки від вчинення кримінального правопорушення - тяжкі; відповідно до обставин події, як їх натепер встановлено, ОСОБА_8 , вчинивши всі дії, що вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, залишивши також і пораненого потерпілого.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, безробітний, не навчається, без утриманців.

Розпочате судове слідство, потерпілий, свідки не допитані судом.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

Зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме йому у разі визнання винуватим, обвинувачений ОСОБА_8 , може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів, зважаючи також на насильницький характер злочину, може чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наразі більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Щодо того посилання захисту, що обвинувачений проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , повинне бути зупинене провадження по справі - зауважується наступне.

Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 : ОСОБА_8 25.02.2022 зарахований до списків особового складу військової частини, затриманий правоохоронними органами в порядку ст. 197 КПК України, що оголошено наказом командира військової частини від 13.04.2023, а тому у подальшому ОСОБА_8 звільнений із займаної посади, залишається у списках особового складу військової частини, однак не обіймає військових посад.

Рішення про зупинення судового провадження у порядку ст. 335 КПК України - приймається судом, у провадженні якого перебуває судова справа.

У конкретному випадку, на цій стадії провадження, судом апеляційної інстанції таке рішення не може прийматись.

Також і доводи захисту з приводу того, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням є неправильною, - наразі суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями оцінювати по їх суті, оскільки розпочато судове слідство і питання доведеності вини, правильності кваліфікації дій обвинуваченого можуть оцінюватись тільки місцевим судом, у провадженні якого перебуває справа.

Щодо зазначень про застосування стосовно ОСОБА_8 домашнього арешту цілодобово при військовій частині: ст. 181 КПК України визначає поняття домашнього арешту та порядок його застосування, зокрема, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Положення цієї норми кримінального процесуального закону не передбачають можливості застосування домашнього арешту при військовій частині.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги адвоката свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 05 листопада 2023 року включно, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4