Справа № 760/5327/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4567/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Під час судового прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, обґрунтовуючи існуванням ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілого ОСОБА_8 та свідків, з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлюючи невідворотність покарання, яке пов`язано із позбавленням волі, може переховуватися значний термін від суду, а тому тільки тримання під вартою може забезпечити належну поведінку обвинуваченому.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 21 вересня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою вказав, що заявлені прокурором ризики продовжують існувати.Судом враховано тяжкість кримінального правопорушення, вид та розмір покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, що свідчить про існування ризику переховування від суду, також наявний ризик впливу на свідків, оскільки останньому відомі анкетні дані потерпілого та свідків. Також враховано особу обвинуваченого який не має постійного та зареєстрованого місця проживання у м. Києві, не працевлаштований та суспільно корисною працею не займається, а отже не має постійного джерела заробітку, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, що вказує на відсутність в обвинуваченого стійних соціальних зв`язків; раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, судимий, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, що у своїй сукупності із зазначеним вище свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на зміст ст. 62 Конституції України.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, захисник та обвинувачений повідомлені, клопотань від них про розгляд апеляційної скарги за їх особистою участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Посилання обвинуваченого на те, що вина особи має бути доведена в законному порядку із постановленням обвинувального вироку, відповідає вимогам закону, однак питання винуватості не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, оскільки вказані питання віднесені до компетенції суду першої інстанції.

Інших доводів, якими б спростовувалися висновки суду, апеляційна скарга не містить.

З огляду на обґрунтування апеляційної скарги, наявна необхідність наголосити на тому, що запобіжні заходи застосовуються в тих випадках, коли особа ще не визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення (діє принцип презумпції невинуватості коли особа є невинуватою). Застосування запобіжного заходу не розцінюється як покарання, а вважається тільки певними обмеженнями особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Судове рішення є достатнім чином мотивованим та обґрунтованим, тому відсутні підстави вважати його таким, що ухвалене без дотримання вимог ст. 370 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: