ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000097, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , яка є інвалідом другої групи загального захворювання та особою похилого віку, за адресою АДРЕСА_1 та є учасниками сімейних відносин, які регулює Сімейний кодекс України згідно до ч. 1 ст. 2 вказаного кодексу, маючи спільний побут.

Починаючи з початку липня місяця 2022 року (більш точно дата не встановлена), ОСОБА_5 , ніде на працюючи та не маючи заробітку, зловживаючи алкогольними напоями, з метою примусити свою матір ОСОБА_6 давати йому грошові кошти для забезпечення власних потреб, в тому числі для придбання алкогольних напоїв, вирішив створювати їй нестерпні умови проживання шляхом застосування до неї домашнього насильства.

Діючи з вказаною метою, ОСОБА_5 з початку липня місяця 2022 по 22 лютого 2023 року систематично (декілька разів на тиждень), перебуваючи за зазначеним місцем проживання, завдавав своїй матері моральних страждань, а саме застосовував до неї:

- економічне насильство, яке полягало у вимаганні та привласненні грошових коштів матері, а також продуктів, які його матір придбала для власного споживання, а також які їй приносили співробітники місцевої служби соціального захисту населення, а також виносив з квартири на продаж належні матері речі (посуд та інші речі), деталі від газового обігрівача води та холодильника, тощо) .

- психологічне насильство, яке полягало в нецензурній лайці на адресу матері, принижуючи та ображаючи її особисту гідність, систематичні погрози застосування фізичного насильства через невиконання його вимог щодо надання грошових коштів яке, як правило, тривало доки потерпіла не виконає його вимоги або він не знайде річ, яку можливо винести з дому для подальшого перепродажу.

Зважаючи на вказані систематичні факти домашнього насильства з боку ОСОБА_5 уповноваженими співробітниками поліції, які прибували на численні виклики ОСОБА_6 за описаний період часу, з врахуванням його протиправної поведінки, було складено:

- 4 протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) від 23.07.2022, 11.08.2022, 23.09.2022, 17.11.2022 за які він постановами Приморського районного суду м. Одеси був притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього накладені адміністративні стягнення, а саме:

- 16.08.2022 за вчинення 17.07.2022 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до адміністративного стягнення у виді накладення штрафу в сумі 170 грн.;

- 16.08.2022 за вчинення 09.08.2022 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) суд оголосив усне зауваження;

- 20.11.2022 за вчинення 11.09.2022 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до адміністративного стягнення у виді накладення штрафу в сумі 340 грн;

- 20.12.2022 за вчинення 17.11.2022 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до адміністративного стягнення у виді накладення штрафу в сумі 680 грн.

Крім того, за аналогічними вищеописаним фактами домашнього насильства ОСОБА_6 неодноразово викликала співробітників поліції, якими з врахуванням існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи, стосовно ОСОБА_5 винесено ще 4 термінових заборонних приписів стосовно кривдника, а саме:

- від 23.07.2022 з зобов`язанням заборонити вхід та перебування в місці проживання (мешкання) постраждалої особи строком на 10 діб;

- від 11.08.2022 з зобов`язанням заборони в будь який спосіб контактувати з потерпілою особою строком на 5 діб;

- від 23.09.2022 з зобов`язанням заборонити вхід та перебування в місці проживання (мешкання) постраждалої особи строком на 5 діб;

- від 21.11.2022 з зобов`язанням заборонити вхід та перебування в місці проживання (мешкання) постраждалої особи та заборони в будь який спосіб контактувати з потерпілою особою строком на 5 діб.

Далі, 22.02.2023 року приблизно о 10:00 годині, ОСОБА_5 за зазначеним місцем проживання, вимагав у потерпілої надання йому грошових коштів необхідних для задоволення власних потреб та провокував конфліктну ситуацію та погрожував застосувати до неї фізичне насильство через відмову потерпілої дати йому грошові кошти для задоволення власних потреб внаслідок чого потерпіла була вимушена звернутись з черговою заявою до поліції про вчинення стосовно неї зазначеного домашнього насильства.

В результаті вищеописаних систематичних фактів домашнього насильства з боку ОСОБА_5 в період часу з початку липня 2022 року та до кінця лютого 2023 року потерпілій ОСОБА_6 були завдані психологічні страждання, які призвели до погіршення якості життя потерпілої внаслідок фізичного дискомфорту, негативних переживань та емоційної напруженості, а також втрати повноцінного сну, відпочинку та позитивних емоцій.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті, зазначивши при цьому, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Потерпіла ОСОБА_6 про дату, час та місце проведення судового провадження повідомлялась належним чином, але у судове засідання не з`явилась, про причини не явки до суду не повідомила. Суд, з урахуванням думки сторони обвинувачення та захисту, які не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності потерпілої, вважає за можливе здійснити судовий розгляд за її відсутності.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_5 зазначив, що дійсно триваючий час, який вірно зазначений в обвинувальному акті, систематично за обставин, які викладені в обвинувальному акті, вчиняв до своєї матері домашнє насильство психологічного, економічного характеру з погрозами спричинити фізичне насильство через те, що йому постійно потрібні гроші.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, що надані суду сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Відтак, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт того, що матір обвинуваченого ОСОБА_6 систематично зазнавала домашнього насильства через застосування до неї ОСОБА_5 економічного та психологічного насильства, що призводило до її психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення економічного, психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

При цьому, суд виключає з кваліфікації злочину таку ознаку як настання наслідку у виді фізичних страждань потерпілої, оскільки у вину ОСОБА_5 не ставилось застосування до потерпілої фізичного насильства, а лише погрози застосування такого, що охоплюється психологічним насильством і, обставин застосування обвинуваченим до потерпілої фізичної сили встановлено не було. Вчиняючи цей злочин обвинувачений використовував лише свої фізичні та психологічні переваги перед потерпілою задля вчинення на неї психологічного тиску.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний злочин, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де й постійно проживає; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; згідно з відміткою в копії паспорту громадянина України ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, як повідомив обвинувачений постійно проживає з матір`ю.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження щире каяття ОСОБА_5 , яке зазначено в обвинувальному акті, як обставина, що пом`якшує покарання винного, з огляду на наступне.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №199/6365/19, і ця позиція суду касаційної інстанції враховується судом у відповідності до положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» положення якої кореспондуються з ч. 6 ст. 368 КПК України.

В даному конкретному випадку суд констатує, що лише той факт, що обвинувачений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого, а може свідчити про виникнення такого бажання під загрозою можливого призначення суворого покарання за для пом`якшення такого покарання.

В судовому засіданні обвинувачений сухо заявив, що зробив для себе позитивні висновки і більше не буде вчиняти подібних протиправних дій, однак такі вислови обвинуваченого не виглядали перед судом дійсно правдивими, щоб суд переконався у щирому жалю обвинуваченого з приводу вчиненого, осуді протиправної поведінки та бажання залагодити провину, його намагання виправити ситуацію.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому, суд не визнає обставиною, яка обтяжує покарання винного, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яка зазначена в обвинувальному акті, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини стороною обвинувачення не надано, хоча наявність обставин, які відповідно до ст.67 КПК України обтяжують покарання винного, відповідно до п.4 ч.1 ст.91, ч.1 ст.92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, з врахуванням конкретних обставин справи, яка пов`язана з домашнім насильством над матір`ю, яка є не тільки особою похилого віку, а й інвалідом ІІ групи, суд керуючись положеннями ст.ст.50, 65 КК України, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в ізоляції від суспільства і, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді арешту в межах мінімального строку покарання у виді арешту, передбаченого санкцією статті, за якою обвинувачений визнається винуватим.

В даному випадку, за переконанням суду, саме покарання у виді арешту повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

На переконання суду таке порання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особі обвинуваченого та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст.50 КК України і, з урахуванням практики ЄСПЛ не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного».

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло. Але до набрання вироком законної сили з метою його виконання обвинуваченого ОСОБА_5 суд з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання вироку по цьому кримінальному провадженню, вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно і строк відбуття покарання рахувати з моменту його затримання та взяття під варту.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК, суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання за ст.126-1 КК України у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

З метою виконання вироку до набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання та взяття його під варту, тобто з 02 травня 2023 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

02.05.2023

Єдиний унікальний номер справи: №522/6285/23

Номер провадження № 1-кп/522/1818/23

Головуючий суддя - ОСОБА_1