Справа № 364/563/23
Провадження № 1-кп/364/71/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2023 року Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Володарка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 13.07.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гостомель, Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, який не працює, на утриманні не має малолітніх або неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

Органом досудового розслідування встановлено, що 12.07.2023 року приблизно о 10-й годині ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з приводу вживання алкоголю, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар дерев`яною фанерою в область верхньої щелепи своїй співмешканки - потерпілій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 наніс один удар долонею лівої руки в область правої вискової ділянки потерпілій, після чого, взявши до рук заступ, приставив його до шиї останньої, спричинивши їй тілесні ушкодження у виді забійної рани слизової верхньої щелепи, поверхневого садна правої вискової ділянки та ділянки шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин викладених у обвинувальному акті визнав повністю, пояснивши, що не оспорює їх у суді, при цьому його позиція є добровільною. Також зазначив, що приблизно о 10-й годині 12.07.2023 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого фактичного проживання ( АДРЕСА_3 ) в ході виниклої сварки між ним та співмешканкою, наніс останній один удар дерев`яною фанерою в область верхньої щелепи, після чого долонею лівої руки наніс один удар в область обличчя та взявши заступ, приклав його до шиї потерпілої.Вину визнав у повному обсязі, жодної обставини, викладеної у обвинувальному акті не заперечував, щиро розкаявся у вчиненому.

В судовому засіданні прокурор просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у громадських робіт.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засідання підтвердила усі обставини вчинення кримінального проступку, викладені у обвинувальному акті, з приводу міри покарання підтримала позицію прокурора.

За згодою сторін згідно ст. 349 ч. 3 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки вони сторонами кримінального провадження не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у його добровільності та істинності позиції. Судом роз`яснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному та касаційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Тому, суд допитавши обвинуваченого, обмежив дослідження фактичних обставин дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу та дійшов висновку про те, що дії обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно як умисне легке тілесне ушкодження.

При обранні міри покарання згідно ст. 65 КК України обвинуваченому суд враховує наступні обставини:

-ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, віднесене кримінальним законом до кримінальних проступків;

- особу обвинуваченого, який не працевлаштований, неодружений, на утриманні осіб не має, у побуті характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності зі ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд при призначенні виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, обставину, що пом`якшує покарання - його щире каяття, наявність двох обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не значиться, є таким, що офіційно не працевлаштований, не військовозобов`язаний та раніше не судимий, доходить висновку, що останньому слід призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді громадських робіт строком 120 годин, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати цілям ст.ст. 50,65 КК України.

Запобіжний захід не обирався, цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100,124,349, 368, 370, 373-374, 394-395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору у порядку визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1