ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1887/23 Справа № 192/226/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сел. Орджонікідзе, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого вироком Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року за п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 115, ст. 71 КК України до 12 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що засуджений за весь період відбування покарання має три стягнення за порушення режиму утримання, за весь період відбування покарання характеризувався як посередньо так і задовільно, раніше приймав участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу, на даний час не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій. За цих умов суд дійшов висновку, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення. При цьому, суд зауважив, що наявні у засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на те, що суд не надав належної оцінки його особі. На переконання засудженого, суд не з`ясував кількість стягнень, помилково врахувавши стягнення, отримане ним ще до ухвалення вироку, а також й решту стягнень, які вважаються такими, що погашені за спливом часу. Окрім цього, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він характеризується добре, працевлаштований, за весь період відбування покарання має 8 заохочень. Поза увагою суду залишилось й те, що він, як особа, яка у 2014 році приймала участь у АТО, має намір вступу до лав ЗСУ. При цьому, твердження суду про те, що його заохочення мають разовий характер, засуджений вважає безпідставними, оскільки судом не враховано період протягом якого він перебував на лікуванні та за станом свого здоров`я не міг вчиняти активні дії.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 12 років позбавлення волі, призначене йому вироком Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року за п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» з травня 2017 року по теперішній час, на даний час робочим теплиці установи, до праці за весь період відбування покарання ставився, як добре так і задовільно, раніше приймав участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу, на даний час участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а також в роботі самодіяльних організацій не приймає. Окрім цього, засуджений має три стягнення за порушення режиму утримання, застосовані 23 вересня 2015 року, 22 серпня 2016 року та 14 грудня 2020 року, а також вісім заохочень, які застосовані 20 липня 2017 року, 01 листопада 2017 року, 23 квітня 2018 року, 26 липня 2018 року, 29 січня 2019 року, 24 квітня 2019 року, 04 січня 2022 року та 29 березня 2022 року, при цьому в 2020, 2021, 2023 роках заохочень немає.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений хоча і працевлаштований та має 8 заохочень, проте характеризується посередньо, має три стягнення та участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а також в роботі самодіяльних організацій не приймає.

Окрім цього, ОСОБА_7 , відбуває покарання за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи та до кримінальної відповідальності притягується не вперше.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як й доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.

Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Твердження ОСОБА_7 про те, що суд помилково врахував стягнення, які є погашеними за спливом часу, не заслуговують на увагу, оскільки при вирішенні питання наявності підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання суд не керується обставинами, які існують виключно на час ухвалення цього рішення, а має врахувати його поведінку протягом усього строку відбування покарання.

Не є обґрунтованими й доводи засудженого про намір вступу до лав ЗСУ, оскільки ці обставини не підтверджуються жодними доказами та не є підставою для застосування положень ст. 81 КК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4