Справа № 204/9930/23
Провадження № 1-кп/204/1185/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000170 від 16.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, неодруженої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначає, що обставини, викладені в обвинувальному акті, підтверджуються низкою зібраних під час досудового розслідування доказів та дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КПК України. Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2023 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 17.04.2023 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2023 року ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 17.07.2023 року.

З метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує потреба продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Так, ризик можливості переховатися від органів досудового розслідування та/або суду обумовлений тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає виключне покарання у вигляді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачена ОСОБА_5 усвідомлює невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а тому з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_5 постійного офіційного місця роботи не має, міцних соціальних зв`язків не має, що вказує на можливість переховування останньої від досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи, що Указом Президента України № 66/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, на всій території України введено військовий стан, остання може покинути території Дніпропетровської області та України.

Про наявний ризик, який передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що санкція частини ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 9 до 12 років, з конфіскацією майна усвідомлюючи наступне може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Можливість незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні обумовлена тим, що органом досудового розслідування із врахуванням того факту, що ОСОБА_5 у зв`язку із набуттям статусу обвинуваченої та можливістю ознайомлюватися із матеріалами кримінального провадження, відомі особисті дані та місце проживання свідків у даному кримінальному провадженні, а тому є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на свідків кримінального правопорушення та експертів у зв`язку з необхідністю проведення судових експертиз, з метою уникнення відповідальності за вчинений тяжкий злочин шляхом їх залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди.

З урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, з метою забезпечення виконання обвинуваченої покладених на неї процесуальних обов`язків, можливо лише при застосуванні до неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки ОСОБА_5 має зареєстроване постійне місце проживання, а також враховуючи особу обвинуваченої, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, а запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Таким чином, продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту надасть гарантії дотримання ОСОБА_5 належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки, як прокурора так і до суду.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора зазначаючи, що під час дії запобіжного заходу обвинувачена жодного разу умови домашнього арешту не порушувала. Крім того ризики, які були наявні під час обрання запобіжного заходу, на теперішній час суттєво зменшились. У зв`язку з чим просила пом`якшити застосований до обвинуваченої запобіжний захід, застосувавши до неї домашні арешт в нічний час доби.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримала думка свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши наявні у суду матеріали, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом статей 131-132, 176 КПК України, визначено, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Досліджуючи питання наявності обґрунтованості підозри суд зазначає наступне.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», тому в оцінці цього питання суд керується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ визначення «обґрунтованої підозри» надано, зокрема, у рішенні «Fox, CampbellandHartley v. TheUnitedKingdom», згідно з яким «…існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Втім, що саме може бути розцінене як «обґрунтоване», буде залежати від усіх обставин справи» [15, § 32]. Таке формулювання ЄСПЛ також підтверджено в таких його рішеннях, як «Нечипорук і Йонкало проти України», «Erdagoz v. Turkey», «Labita v. Italy», «IlgarMammadov v. Azerbaijan» та доповнено вказівкою на те, що «факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як такі, що обґрунтовують засудження особи» [16, §§ 34, 36], і так само «висунення обвинувачення» [17, § 184].

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На переконання суду фактів та інформації, які містяться у матеріалах кримінального провадження та клопотанні прокурора достатньо для того аби не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 дійти висновку про обґрунтованість повідомленої обвинуваченій підозри в розумінні ст.194 КПК України.

Досліджуючи питання наявності існування ризиків, передбачених п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що у випадку визнання винуватою у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченій загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна. Тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій, як самостійно, так і з урахуванням відсутності у останньої стримуючих соціальних факторів (обвинувачена не одружена, утриманців не має, не працевлаштована) може бути мотивом та підставою переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того суд зауважує, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_5 збільшуються можливості для ухилення від суду та органів досудового розслідування, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченої.

Таким чином суд погоджується з доводами прокурора, викладеними у клопотанні та вважає, що у цьому кримінальному провадженні існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду враховуючи обставини кримінального провадження.

Про наявний ризик, який передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що санкція частини ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а тому ОСОБА_5 усвідомлюючи наступне може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також, з огляду на стадію судового провадження та обумовлену встановленою КПК процедурою отримання показань свідків, судом встановлено наявність ризику незаконного впливу обвинуваченим на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи доведеність недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, обґрунтованості підозри, дійсних та триваючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, серйозність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винуватою та відсутність обставин, які не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, суд вважає, що продовження застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту матиме раціональний зміст, сприятиме належній процесуальній поведінці обвинуваченої та сприятиме дієвості цього кримінального провадження.

За таких обставин доводи сторони захисту про значне зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, недоведеність існування підстав для продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження, а тому суд відмовляє в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби.

З огляду на викладене суд убачає підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стоком на два місяці з покладенням у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 186, 196-197, 369-372, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, тобто до 07 вересня 2023 включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 строком до 07 вересня 2023 року наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати без дозволу прокурора або суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги обвинуваченій та подальшого невідкладного повернення до житла;

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до прокурора або суду.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби відмовити.

Ухвалу про продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання до ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченої для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 14 липня 2023.

Суддя ОСОБА_1