Провадження № 1-кс/686/3803/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0001477,

встановив:

08.05.2023 прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 , після усунення недоліків, визначених в ухвалі слідчого судді від 03.05.2023 року, звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, яке, як зазначає прокурор у клопотанні, 29.04.2023 р., в ході проведення огляду, було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 та передано останньому на відповідальне зберігання, а саме на: належний ОСОБА_4 автомобіль марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , сірого кольору.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено: «у провадженні слідчого відділу Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження №0001477, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.04.2023 року, близько 14:30 год., невстановлена особа, перебуваючи за адресою: м.Хмельницький, вул.Проспект Миру, 102, користуючись довірою ОСОБА_5 , шляхом обману, використовуючи абонентські номери мобільного телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , під приводом звільнення її сина від кримінальної відповідальності, заволоділа грошовими коштами, у розмірі 15 500 доларів США та 16 000 гривень, чим спричинила останній майнової шкоди на вказану суму.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення 29.04.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001477, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

29.04.2023 року проведено огляд автомобіля марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , сірого кольору, в ході якого було вилучено вказаний автомобіль та віддано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 .

29.04.2023 року опитано ОСОБА_4 , який повідомив, що 27.04.2023 року йому написав його знайомий із м.Харків, на прізвисько ОСОБА_6 , та запитав, чи не хоче він заробити грошові кошти, на що ОСОБА_4 відповів, що не проти. Суть заробітку була в тому, щоб забрати грошові кошти та передати їх у м.Харків та із вказаної суми він отримає 10%. Після чого, повідомив, що потрібно поїхати у м.Тернопіль, на що ОСОБА_4 погодився, та відразу подзвонив своєму товаришу ОСОБА_7 , чи не хоче він поїхати, останній погодився, та вони виїхали близько 12:00 год. на належному ОСОБА_4 автомобілі «Опель Вектра С», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору. Потім, близько 12:25 год., вказаний знайомий повідомив, що потрібно їхати у м.Хмельницький, до автовокзалу, що по вул.Проспект Миру, оскільки вже були в дорозі, вони приїхали до вказаного місця призначення, разом зі свої товаришем, о 13:20 год., де останній припаркувався біля магазину із автозапчастинами, що поблизу автовокзалу. Після чого, ОСОБА_4 відразу подзвонив знайомому Бача, який сказав іти до «Хмельниччина Авто», що напроти вокзалу, щоб забрати у жінки пакет із грошовими коштами. Після чого, знайомий ОСОБА_6 сказав підходити до неї та представитися ОСОБА_8 , що ОСОБА_4 і зробив, вона, почувши це, надала йому пакет чорного кольору і промовила у мобільний телефон, що віддала. Після чого, він розвернувся та пішов до власного авто. Прийшовши в авто, йому знову подзвонив ОСОБА_6 та спитав, чи є в пакеті грошові кошти, ОСОБА_4 відповів, що є, і він сказав, що їх потрібно перерахували, там виявилось 15 500 доларів та 14 300 гривень. В подальшому, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_9 суму, та останній сказав залишити собі 14 300 гривень та 500 доларів, а 15 000 доларів відправити Новою поштою на ім`я ОСОБА_10 , моб.тел. НОМЕР_6 , м.Харків, відділення № НОМЕР_7 , тільки відразу по приїзду до м.Вінниці, що ОСОБА_4 і зробив, а саме: 16:59 год. 27.04.2023 року із відділення №17 (м.Вінниця).

В подальшому, у відповідності до вимог ст.98 КПК України, 26.04.2023 автомобіль марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , сірого кольору, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки даний предмет містить у своєму змісті інформацію, необхідну для встановлення об`єктивної істини, а тому буде використаний в якості речового доказу у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001477 від 29.04.2023, за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 3 ст. 190 КК України.

Необхідність накладення арешту саме на це майно - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, а також, за необхідності, проведення з ним експертних досліджень, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, тобто звернення з цивільним позовом.

З метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, є необхідність в накладенні арешту на тимчасове вилучене майно, яке було вилучено під час огляду, які являються речовими доказами вчиненого кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, можуть бути використанні як доказ та мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.»

Прокурор у судове засідання не з`явився, однак клопотав про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Власник майна, у відповідності до ч.2 ст.172 КПК України, про розгляд клопотання не повідомлявся.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ч. 6 ст. 170 КПК України вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Встановлено, що Хмельницьким районним управлінням поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001477 від 29.04.2023 р., з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, 29.04.2023, в період часу з 16:00 год. по 16:20 год., було проведено огляд предмету належного ОСОБА_4 автомобіля марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , який не вилучався в ході проведення цього огляду, що підтверджується відповідним протоколом огляду від 29.04.2023 р. Цього ж дня, постановою слідчого, який, очевидно, мав намір визнати речовим доказом вказаний транспортний засіб, речовим доказом визнано незрозумілі «марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , сірого кольору», які слідчий вирішив помістити до кімнати зберігання речових доказів Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області. Зазначені документи спростовують аргументи прокурора, наведені у клопотанні, щодо того, що транспортний засіб OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , вилучався у ОСОБА_4 та передавався йому ж на відповідальне зберігання, а також про те, що вказаний транспортний засіб, дійсно являється тим речовим доказом, необхідність у збереженні якого наявна у кримінальному провадженні №0001477.

Так, прокурор у своєму клопотанні аргументує необхідність накладення арешту на належний ОСОБА_4 автомобіль марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , окрім того, й необхідністю відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, (тобто звернення з цивільним позовом), однак, поза увагою прокурора залишилась та обставина, що вищенаведені норми закону чітко регламентують, що арешт майна у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, допускається при наявності правових підстав такого арешту та лише у випадках наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. Крім того, матеріали поданого прокурором клопотання не містять доказів того, що у рамках кримінального провадження №0001477 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також того, що у вказаному кримінальному провадженні пред`являвся цивільний позов. Більш того, долучений до матеріалів клопотання витяг з ЄРДР від 08.05.2023 р. свідчить, що у рамках кримінального провадження № 0001477 жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, відповідно, й не може бути пред`явлений цивільний позов.

На підтвердження аргументу, що накладення арешту на належне ОСОБА_4 майно є необхідним для проведення експертних досліджень із означеним транспортним засобом, прокурор до клопотання жодних документів не долучає, зокрема, відсутня у матеріалах клопотання будь-яка постанова, винесено слідчим чи прокурором, про призначення у рамках кримінального провадження №0001477 будь-якої експертизи, об`єктом дослідження якої мав би бути транспортний засіб, на який просить накласти арешт прокурор.

Окрім того, прокурор аргументує своє клопотання про накладення арешту на автомобіль ОСОБА_4 також необхідністю збереження вказаного речового доказу. Однак, незважаючи на наявність означеної постанови слідчого від 29.04.2023 р. про визнання майна речовим доказом, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення в своєму клопотанні не доведено наявності достатніх підстав вважати, що автомобіль марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , на даний час містить ознаки речового доказу саме у даному кримінальному провадженні, яке розслідується по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 3 ст. 190 КК України. Зокрема, прокурором у клопотанні жодним чином не доведено, що належний ОСОБА_4 транспортний засіб був знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберіг на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, цей автомобіль не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, та не набутий кримінально протиправним шляхом, тобто, в даному випадку належний ОСОБА_4 автомобіль, в розумінні ст.98 КК України, немає жодного відношення до кримінального провадження №0001477.

Отже, правові підстави для накладення арешту на автомобіль марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , сірого кольору, відсутні. Твердження сторони обвинувачення про необхідність такого арешту не знайшли підтвердження під час дослідження матеріалів, якими обґрунтовані доводи клопотання, оскільки не доведено, що вказані речі мають значення та будь-яке відношення до факту можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Окрім того, стороною обвинувачення не представлено доказів того, що для забезпечення виконання завдань кримінального провадження необхідно накласти арешт саме на належний ОСОБА_4 транспортний засіб. В даному випадку, обставини вчинення кримінального правопорушення можливо встановити без застосування арешту вказаного майна. Відповідно, прокурором й не доведено існування ризиків, у зв`язку із необхідністю запобігання можливості настання яких, можливе накладення арешту, а саме ризиків: приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі автомобіля марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , який стороною обвинувачення, в ході досудового розслідування, навіть не вилучався.

Отже, на даному етапі досудового розслідування, відсутні підстави вважати, що в даному випадку може бути досягнута мета арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, а також може бути виконане завдання арешту.

До того ж, об`єктивна істина у кримінальному провадженні не може бути встановлена за допомогою накладення арешту на автомобіль марки OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , тому, зазначений захід забезпечення кримінального провадження явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна і завданнями цього кримінального провадження. Отже, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Враховуючи викладені обставини, підстави для задоволення клопотання прокурора, яке не є обґрунтованим, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001477, відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя