Справа № 749/1096/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/430/23
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2020 року за № 0000242, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2021 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тихоновичі, Сновського району, Чернігівської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , вдівця, з професійно-технічною освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 16.08.2021р. Щорським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України - 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_9 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2021 року, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі та зараховано в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2021 року, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у державній установі «Конотопський виправний центр (№130)» за вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2021 року з 06 жовтня 2021 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових товарознавчих експертиз, у розмірі 980,70 гривень (дев`ятсот вісімдесят гривень 70 копійок).

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити відносно нього кримінальне провадження за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України. Апелянт вказує на недоведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні крадіжки мобільного телефону. Посилається на суперечності у показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зазначивши, що їм працівники поліції пояснили, які показання потрібно говорити в судовому засіданні. Щодо іншого злочину обвинувачений заперечує фактичні обставини встановлені судом. Обвинувачений не заперечує, що продав велосипед, належний ОСОБА_11 , але наполягає що він його не викрадав, оскільки потерпілий сам дав велосипед, щоб поїхати у сусіднє село. При цьому автор скарги вказує про тиск на нього з боку працівників поліції, щодо надання відповідних показань, а також застосуванні фізичної сили, наслідком якої стало зламане ребро (Том №2, а.п.107-108).

Інша апеляційна скарга ОСОБА_9 адресована апеляційному суду містить аналогічні до попередньої скарги вимоги та своїм змістом відповідає їй (Том №2, а.п.125-126).

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 , маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення злочинів, в тому числі, проти власності на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та вчинив повторні умисні корисливі злочини проти власності.

22.08.2020р. близько 02.00 год., ОСОБА_9 , з метою вчинення крадіжки, прибув до домогосподарства АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , де через незамкнені вхідні двері проник до житлового будинку, звідки повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Doogee», вартістю 522,5 грн., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

24.08.2020р. близько 12.00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно, правомірно перебуваючи у приміщенні житлового будинку, по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_12 , у присутності ОСОБА_11 , скориставшись тим, що той спав, а ОСОБА_12 , який перебував поряд, не усвідомлював протиправних дій ОСОБА_9 , повторно, таємно викрав із передпокою вищевказаного будинку спортивний велосипед, марки «Fischer Basic Line», належний ОСОБА_11 , вартістю 2501,5 грн., чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 на підтримку вимог апеляційної скарги, доводи адвоката щодо наявності підстав для задоволення апеляційної скарги його підзахисного, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом першої інстанції доказах.

Судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінальних правопорушень та перевірено їх доказами.

Як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_9 , наданих ним в ході судового розгляду кримінального провадження, свою вину у вчиненні злочинів він не визнав і пояснив, що крадіжок не вчиняв. Велосипед взяв з дозволу ОСОБА_12 , у приміщенні якого розпивали спиртні напої, у тому числі і у присутності власника велосипеду ОСОБА_11 . При цьому не заперечував, що продав неналежний йому велосипед за 500 грн., які використав на власні потреби.

Також вказав, що позаду на багажнику велосипеда була куртка, у якій і лежав мобільний телефон, який на переконання обвинуваченого належав ОСОБА_11 . Не заперечує, що викинувши куртку у смітник, забрав телефон та повіз його до сестри, в подальшому залишивши телефон у дворі сестри на будці. Перебування ж за адресою домогосподарства ОСОБА_10 , що розташоване по АДРЕСА_2 повністю заперечив.

Однак такі показання ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, так і у ході апеляційного розгляду, а тому, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що суд першої інстанції вірно встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази.

Суд обгрунтовано взяв до уваги саме показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що дійсно, за вказаних обставин, місця та часу, обвинувачений заволодів їхнім майном.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 надав показання, що ОСОБА_9 є його товаришем. Увечері близько 22 години потерпілий поставив телефон на "зарядку" в залі та лягли спали з ОСОБА_13 . Будинок був зачинений. Вночі він чув як тричі стукнули двері. Від цього прокинувся та подивився на годинник, який лежав біля ліжка. Була друга година ночі, але він не вставав та не виходив з кімнати, а далі ліг спати. На ранок телефон зник. З ними також проживав ОСОБА_11 , але спочатку він не розповідав, хто був у хаті.

Свідок ОСОБА_13 дала аналогічні показання за своїм змістом, що відповідають показанням потерпілого ОСОБА_10 . При цьому детально описала телефон та вказала, що помітила його відсутність зранку.

Як пояснила у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , обвинувачений є її рідним дядьком. Влітку 2020 року ввечері він приїхав до неї приїхав (чим саме не знає) у стані сп`яніння, з телефоном рожевого кольору, сенсорним з розбитим екраном та з коробкою. Рауш сказав, що телефон він забрав у поліції. На цей телефон хтось постійно дзвонив, але ОСОБА_9 слухавку не брав. У телефоні не працювала кнопка. Обвинувачений трохи посидів, попросив викликати таксі, але не дочекавшись пішов. У цей день ОСОБА_9 двічі був у свідка: один раз - сам, другий - з поліцією.

Допитаний ОСОБА_11 , по епізоду викрадення мобільного телефону пояснив, що 21.08.2020р. о 21 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , він з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 повечеряли і пішли спати. Близько другої години ночі свідок прокинувся та пішов до туалету, який знаходився на вулиці. На вулиці біля хвіртки, яка знаходиться на відстані близько 5 метрів від будинку, побачив ОСОБА_9 . Спитав, що він тут робить, але той наказав йому мовчати і свідок пішов у своїх справах. Коли повертався до будинку, то побачив обвинуваченого з телефоном у руках, який був схожим на телефон ОСОБА_10 . Про те, що бачив вночі ОСОБА_9 зізнався лише наступного дня.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_11 , щодо викрадення у нього велосипеда дав наступні показання. 24.08.2020 р. він прийшов до ОСОБА_12 на провул. Некрасова,4 о 8 год. 30 хв. Вони сиділи з ним і ОСОБА_9 , розпиваючи разом спиртні напої до 12 години дня. О 12 годині він ліг спати, жодних розмов не чув. Прокинувся о 13 годині. Спитав у ОСОБА_15 , де його велосипед. ОСОБА_12 відповів, що велосипед взяв ОСОБА_9 . Потерпілий зазначив, що ні раніше, ні того разу велосипед ОСОБА_9 не давав.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надав показання по епізоду викрадення велосипеду наступного змісту. Точної дати подій свідок не згадав, але пояснив, що з 7 години ранку, він, обвинувачений та ОСОБА_11 випивали в нього вдома. Після розпиття спиртних напоїв у нього вдома ОСОБА_11 близько 12 години ліг спати. ОСОБА_9 спитав ОСОБА_11 , який спав, чи можна взяти велосипед, останній щось пробурчав. ОСОБА_9 взяв велосипед та поїхав на Щимель, при цьому повідомив свідку, що поверне велосипед того ж дня. Коли ОСОБА_11 прокинувся біля другої години і спитав, де його велосипед, він відповів, що його взяв ОСОБА_9 . Потім свідок, на його переконання, особисто зателефонував на «102» на ранок наступного дня. Подію поїздки за медом не заперечував. Додатково свідок також зазначив, що він казав обвинуваченому не брати велосипед, але той його не послухав, пообіцявши скоро його повернути. ОСОБА_12 перешкод у заволодінні обвинуваченим велосипедом не чинив, оскільки думав, що обвинувачений його поверне. На велосипеді знаходилась коричнева куртка ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що дату подій вона не пам`ятає, проте була на роботі в магазині «Обжора» за адресою: АДРЕСА_4 . Зайшов обвинувачений, запропонував купити велосипед за 500,00 грн., при цьому запевняв, що велосипед та телефон не крадені. В магазині в цей час нікого не було. Вона дала йому 500 грн. за велосипед та 50 грн. на таксі, взяла його паспорт та переписала паспортні дані на клаптик паперу. Працювала до 15 години, при цьому велосипед залишила у магазині. Потім їй зателефонував дільничний поліцейський. Вона під`їхала до магазину та віддала велосипед.

Зазначені вище показання потерпілих та свідків об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, які також підтверджують факт вчинення ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, а саме з:

- протоколом огляду місця події від 24.08.2020р. та відеозапису вбачається, що за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_14 добровільно видала мобільний телефон, що належить ОСОБА_10 та детально відтворила обставини події. Телефон містить пошкодження головного скла.

- протоколом огляду місця події від 24.08.2020р., відповідно до якого огляд проводився на території ґанку будівлі магазина «Обжора», розташованого по АДРЕСА_4 за участі ОСОБА_16 та ОСОБА_9 . Зафіксовано велосипед, який було вилучено у свідка. На додатку до зазначеного протоколу огляду місця події міститься наклеєний клаптик паперу, на якому зазначено « ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

- протоколами слідчих експериментів та відеозаписів від 09.09.2020р., з яких вбачається, що ОСОБА_11 під час слідчих експериментів продемонстрував, де він ліг спати у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де відпочивали ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , своє переміщення з будинку і до вилиці о другій ночі. Також вказав на те, що коли вийшов з будинку йдучи до туалету, побачив ОСОБА_9 , який рухався до будинку. Потім свідок продемонстрував як повертався назад до будинку, пояснивши, що в цей момент він побачив ОСОБА_9 , який виходив з будинку з телефоном рожевого кольору, який мав розбите скло та належить ОСОБА_10 . Також ОСОБА_11 детально відтворив обстановку, що мала місце за адресою: АДРЕСА_3 .

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.09.2020р. та відеозапису вбачається, що свідок ОСОБА_12 детально відтворив обставини події розпивання спиртних напоїв, розташування та стан учасників події, місцезнаходження велосипеда.

- протоколом огляду предметів від 25.08.2020 р.;

- висновками експерта від 09.09.2020 р. № 870, від 01.09.2020 р. № 851;

Детально колегія суддів дослідила та проаналізувала протокол проведення слідчого експерименту від 04.12.2020 р., та відеозапис до нього, за участі ОСОБА_9 . Так, останній відтворив обставини крадіжки мобільного телефону, вказавши, крім іншого, на місце, де в будинку знаходився викрадений телефон та відпочивали господарі будинку. Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений свою вину визнавав.

Доводи ОСОБА_9 , про те, що така поведінка була викликана під фізичним тиском працівників - у вигляді зламаного ребра, була предметом детальної перевірки слідчого ТУ ДБР і не знайшли свого підтвердження.

Так, кримінальне провадження №0000028 від 26.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, закрите, у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях працівників Сновського ВП ГУНП в Чернігівській області.

Зокрема, допитаний у якості свідка ОСОБА_9 вказав, що тілесні ушкодження отримав 24.08.2020р., а саме діями дільничного інспектора, який завдав один удар рукою у область передпліччя та один удар ногою в область лівої частини ребер. В той же час, при огляді в медичному закладі при дачі пояснень медичному працівнику ОСОБА_9 зазначив про отримання удару вже колодою по лівій половині грудної клітки та в інший день 25.08.2020р. Така зміна пояснень обвинуваченого ставить під сумнів їх достовірність, а з урахуванням показань допитаних працівників поліції, які заперечили свою причетність до завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а також свідка ОСОБА_11 , який був допитаний та спростував слова ОСОБА_9 , у зв`язку з посиланням на нього обвинуваченого, як на особу, якій він повідомляв інформацію щодо застосування насильства працівниками правоохоронних органів, апеляційний суд вважає, що слідчим ТУ ДБР проведена повна перевірка та зроблені обгрунтовані висновки щодо відсутності в діях працівників поліції складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Відтак, жодних підстав визнавати, зокрема, такий доказ як слідчий експеримент від 04.12.2020 р. (Том №2, а.с.87-88) та відеозапис до нього, за участі ОСОБА_9 , недопустимим немає. Крім того, сам слідчий експеримент проведений через значний проміжок часу, від часу отримання тілесних ушкоджень обвинуваченим, що вказує про відсутність взаємозв`язку між цими подіями та слідчою дією (слідчий експеримент), а отже свідчить про безпідставність таких його доводів.

Недопустимість доказів регламентовано ст. 87 КПК України, де вказано, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та вказаний вичерпний перелік істотних порушень прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що постановою слідчого ТУ ДБР не встановлено порушень прав та свобод людини з боку працівників поліції, а тому колегія суддів виключає, що саме наявні тілесні ушкодження зафіксовані у обвинуваченого ОСОБА_9 перебувають у взаємозв`язку із отриманням доказів у рамках даного кримінального провадження.

Оцінюючи кожний наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_9 , згідно ч. 1 ст. 94 КПК, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці всіх доводів апеляційної скарги та обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з усією повнотою підійшов до оцінки доказів, отриманих у ході судового розгляду, детально та у взаємозв`язку проаналізував показання потерпілих та усіх свідків по справі, які спростовують версію обвинуваченого, оскільки узгоджуються між собою та іншими дослідженими доказами, в тому числі речовими, які добровільно були видані свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , які детально розповіла коли, за яких обставин у них опинилися речі. При цьому свідок ОСОБА_16 підкреслила, що обвинувачений продавши велосипед, запевняв, що і велосипед, і телефон належать саме йому. Використання ж грошових коштів обвинуваченим на свій розсуд, а також відсутність добровільної згоди їх власників на розпорядження цими речами саме ОСОБА_9 і вказує на наявність прямого умислу в його діях щодо вчинення корисливих злочинів проти власності.

Більше того, версія отримання викрадених речей в той спосіб на якому наполягав ОСОБА_9 , а саме за добровільної згоди потерпілих, була предметом перевірки суду першої інстанції, про що свідчить проведений аналіз у вироку суду, де і зазначено про відхилення тих чи інших доводів обвинуваченого, та з чим цілком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду констатує, що у даному кримінальному провадженні поза розумним сумнівом, у достатньому обсязі, доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, зокрема об`єктивні сторони злочинів, що вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих доказів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді першої інстанції, які були б підставою для скасування ухваленого щодо ОСОБА_9 вироку, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено, тому оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим і вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4