Справа № 520/1993/19
Провадження № 1-кс/947/4979/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеси, українки, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0004682 від 05.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси 04.10.2019 року клопотання слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках кримінального провадження за №0004682 від 05.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задоволено. За відсутності підозрюваної обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП УДПтС України в Одеській області, в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

06.04.2023 року колегією суддів Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника підозрюваної задоволено частково, ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 04.10.2019 року - скасовано, постановлено нову ухвалу, якою призначено новий розгляд клопотання слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0004682 від 05.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з клопотання, в невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_7 , із корисливих мотивів, вступила у попередню злочину змову з ОСОБА_8 , направлену на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами ОСОБА_9 , у особливо великих розмірах.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману у особливо великих розмірах, у вигляді грошових коштів належних ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , в перших числах квітня 2015 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , користуючись довірливими та приятельськими відносинами з ОСОБА_9 , запропонувала останньому реалізувати бізнес-проект, пов`язаний з поставкою товару з Туреччини на територію України, при цьому, не мала на меті виконувати будь-які зобов`язання з організації бізнес-проекту.

Так, у квітні 2015 року, ОСОБА_7 , знаходячись у місті Одесі, реалізуючи свій злочинний намір, звернулась до ОСОБА_9 із пропозицією взяти участь у бізнес-проекті, умови якого полягали у організації поставки товару народного споживання з Туречини на територію України, за значно дешевшою від інших цін, запевнивши останнього у дійсності своїх намірів та реальності вказаного проекту. За умовами цього проекту, ОСОБА_9 мав передати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, а ОСОБА_8 , в свою чергу, мав організувати поставку вказаного товару на територію України протягом серпня - грудня 2015 року, який в подальшому ОСОБА_9 мав реалізувати на території України, та отримувати вигідний дохід від реалізованого товару. Враховуючи вигідність пропозиції, те, що ОСОБА_7 виступала гарантом дій ОСОБА_8 , щодо розвитку спільного бізнес-проекту, та тривалий час підтримували дружні та довірливі відносини, а також те, що ОСОБА_9 сприймав вказаний проект як дійсний та реальний, останній довірився ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та погодився на їх пропозицію.

Після надання ОСОБА_9 згоди на участь в спільному-бізнес-проекті та за умовами вказаного договору, а також в знак підтвердження надання згоди на участь в бізнес-проекті, ОСОБА_9 повинен був перевести на особистий рахунок ОСОБА_7 в Туреччині - TR0003 Установи DENIZBANK A.S. , грошові кошти в сумі 100 000 СІЛА, а ще 100 000 доларів США при особистому приїзді до Туреччини.

Так, 19 червня 2015 року, ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, щодо реальності запропонованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 бізнес-проекту та дійсних намірів останніх, виконуючи умови договору, склав з Британською компанією ALLEGRIS ASSETS LLP, комерційним представником якої на території України являється він, договір позики на 100 000 доларів США, та через платіжне доручення, 03.08.2015 вказані грошові кошти, а саме 100 000 доларів США, що на той момент згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 2 112 670 (два мільйони сто дванадцять тисяч шістсот сімдесят ) гривень, переведені на банківський рахунок ОСОБА_7 в Туреччині TR0003 Установи DENIZBANK A.S., яка підтвердила отримання переказу. Після чого в серпні 2015 року, більш точний час та дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_15 при особистому приїзді до Туреччини передав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, що на той момент згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 845 068 (вісімсот сорок п`ять тисяч шістдесят вісім) гривень для прискорення поставки товару та розвитку бізнесу. В вересні 2015 року ОСОБА_9 з метою виконання умов договору, через довірених осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яких вони визначили особисто, передав залишок грошових коштів за умовами договору, а саме грошові кошти в сумі 60 000 доларів США, а саме: 10 вересня 2015 року 10 000 доларів США, що на той момент згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 219 689 (двісті дев`ятнадцять тисяч) гривень та 25 вересня 2015 року 50 000 доларів США, що на той момент згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 1 098 445 (один мільйон дев`яносто вісім тисяч чотириста сорок п`ять) гривень.

В свою чергу, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 у особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою останнього, отримали від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, що на той момент, згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 4 275 872 (чотири мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят два) гривень, підтвердивши це у письмових смс-повідомленнях, за умови поставки товару з Туреччини на Україну.

Так, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 , заздалегідь знаючи про фіктивність запропонованого ОСОБА_9 бізнес-проекту, а також не маючи наміру на виконання домовленостей та повернення грошових коштів, розпорядилися ними на власний розсуд.

Враховуючи викладене, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в період часу з 03.08.2015 по 25.09.2015, зловживаючи довірою, під приводом реалізації неіснуючого фіктивного бізнес-проекту з реалізації імпортного товару з Туреччини на території України, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_9 в особливо великому розмірі, а саме 4 275 872 (чотири мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят два) гривень, якими розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що 22.02.2017 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке 30.01.2019 року вручено за місцем мешкання останньої секретарю ОСОН КМ «10 ст. В.Ф.» (вх.№8).

22.03.2017 року заступником начальника слідчого відділу Київського ВП в м.Одесі ГУ НП в Одеській області прийнято рішення про оголошення підозрюваної у державний розшук, здійснення якого доручено ВКП Київського ВП в м.Одесі ГУ НП в Одеській області.

Згідно матеріалів тимчасового доступу до інформації міжрайонного оперативно-розшукового відділу Південного регіонального управління щодо перетину ОСОБА_7 кордону України станом на 09.08.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період часу з березня 2015 по жовтень 2016 року перетинала Державний кордон України у 15-ти випадках. Востаннє, 11.10.2016 року був здійснений виїзд з України за паспортом НОМЕР_1 через пункт пропуску - Кучурган автотранспортом VOLKSWAGEN C180CH.

Враховуючи викладене, а також що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та переховується від органу досудового розслідування за межами України постановою слідчого від 03.10.2019 року останню оголошено в міжнародний розшук.

Сторона обвинувачення зазначає, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що підозрювана ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування та суду, шляхом вживання різних методів конспірації, з метою ухилення від кримінальної відповідальності тому відносно підозрюваної слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за її відсутності на підставі ч.6 ст.193 КК України.

В судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в ньому доводи та наявність ризиків і обґрунтованої підозри.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував, щодо клопотання сторони обвинувачення, надавши письмові заперечення, посилаючись на те, що органом досудового розслідування порушена процедура вручення підозри, підозрювана жодного разу не викликалась слідчим для проведення будь-яких слідчих дій в рамках кримінального провадження, у зв`язку з чим остання не може бути визнана особою, якій вручене письмове повідомлення про підозру відповідно до вимог КПК України, що унеможливлює застосування до неї запобіжного заходу. Захисник зазначив, що підозра є необґрунтованою, обставини викладені в ній недоведені. Крім того, захисник наголосив, що відсутні будь які ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 змушена була виїхати за межі території України у зв`язку із переслідуванням її колишнього чоловіка, який є кримінальним авторитетом, остання перетнула державний кордон на законних підставах ще 11.10.2016 року, не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування. Просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення.

Обґрунтування своїх заперечень стороною захисту викладено письмово та направлено слідчому судді 28.04.2023 року.

Заслухавши думку прокурора та захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Предмет доказування в рамках даного судово-контрольного провадження становить доведення стороною обвинувачення набуття ОСОБА_7 процесуального статусу підозрюваної, що включає перевірку дотримання відповідної процедури самого повідомлення особи про підозру; наявності підстав, передбачених ст.177 КПК України, для обмеження прав та свобод підозрюваної в рамках такого кримінального провадження, що стосується існування ризиків, передбачених вимогами наведеної статті кримінального процесуального закону ч.1 ст.177 КПК України, а також рівня обґрунтованості пред`явленої підозри ч.2 ст.177 КПК України; дотримання процедури оголошення ОСОБА_7 в міжнародний розшук.

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень ч.1 ст.42 КПК України.

Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення (абзац 1 п. п. 1-2, ч. 1 ст. 276 КПК України).

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченомуглавою 11цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи (ч. 3 ст. 111 КПК України).

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч. 7 ст. 135 КПК України).

Матеріали даного судового-контрольного провадження не містять відомостей відносно того, що попри наведене вище «викриття» ОСОБА_7 22.02.2017 у можливих кримінально-протиправних діях, остання була затримана правоохоронними органами.

Таким чином, оскільки в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 не затримувалася, у сторони обвинувачення були відсутні правові підстави для повідомлення останньої про підозру у відповідності до вимог абзацу 1 п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Між тим, як вбачається з поданого стороною обвинувачення клопотання, у сторони обвинувачення наразі наявні достатні докази для повідомлення ОСОБА_7 про підозру (абзац 1 п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України), що додатково підтверджується зверненням сторони обвинувачення до слідчого судді з клопотанням про обрання відносно останньої запобіжного заходу (абзац 1 п. 2 ч. 1 ст. 276 КПК України).

Відтак,письмове повідомлення про підозру відносно ОСОБА_7 було складено з урахуванням вимог абзацу 1 п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Відносно процедури повідомлення ОСОБА_7 про підозру в рамках такого кримінального провадження, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, згідно рапортів о/у вбачається, що місцеперебування підозрюваної не відоме, за наявною оперативною інформацією ОСОБА_7 виїхала за межі України. За адресою тимчасового мешкання в м.Одесі відсутня.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя погоджується з твердженнями сторони обвинувачення відносно того, що у слідчого та прокурора були відсутні відомості відносно місцеперебування ОСОБА_7 , що додатково підтверджується в послідуючому отриманими матеріалами Державної прикордонної служби України станом на 09.08.2019 року, згідно яких 11.10.2016 року ОСОБА_7 перетнула державний кордон України.

Відтак, у сторони обвинувачення були достатні підстави для вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, згідно ч.1 ст.278 КПК України.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу, згідно ч.6 ст.193 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом, згідно ч.ч.1, 2 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі змісту письмового повідомлення про підозру від 22.02.2017, ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження підозрюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Між тим, слідчий суддя повинен зробити проміжний висновок відносно того, чи обґрунтовано наразі ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.190 КК України.

В цьому аспекті слідчий суддя зазначає, що на рівні національного законодавства відсутнє законодавче визначення терміну «обґрунтована підозра».

Разом з тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, CampbellandHartley v. theUnitedKingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі SelahattinDemirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі IlgarMammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Так, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, які, між тим, не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження. Зокрема, якби відповідні докази, що підтверджують підозру, можна було зібрати відразу, то органи слідства, імовірно, відразу ж пред`явили б обвинувачення й передали особу до компетентного органу (рішення ЄСПЛ у справі «Broganandothers v. UnitedKingdom», п. 53).

З урахуванням змісту наведених процесуальних документів, а також з огляду на наведену вище практику ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання про наявність в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Між тим, що стосується ступеня такої обґрунтованості, а також її достатності для такого суттєвого обмеження прав та свобод ОСОБА_7 , який підіймається в рамках даного клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, слідчий суддя враховує, що події, за якими ОСОБА_7 було повідомлено про підозру ймовірно відбувалися в квітні 2015 року, в той час як саме досудове розслідування почало здійснюватися з 05.11.2016, підозра пред`явлена 22.02.2017 року.

Зокрема, як вже зазначалося, згідно доводів сторони обвинувачення 22.02.2017 ОСОБА_7 «була викрита правоохоронними органами», при цьому будь-яких відомостей щодо її затримання матеріали даного клопотання не містять.

Тож, слідчий суддя не вважає доведення обґрунтованості підозри на тому рівні, який є необхідним для обмеження прав і свобод ОСОБА_7 , що витікають із обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже ухвала про обрання запобіжного у вигляді тримання під вартою є судовим рішенням, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження. На відміну від затримання особи з метою приводу, яка має гарантії не пізніше 36 годин з моменту затримання бути звільненою або доставленою до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч.6 ст.193 КПК України, може бути затриманою і утримуватися під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження. Отже, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за процедурою, передбаченою ч.6 ст.193 КПК, має згідно постанови Об`єднаної палати ККС ВС від 14 лютого 2022 року у справі №991/3440/20 правовим наслідком обмеження права на свободу та особисту недоторканність.

Вказані висновки слідчого судді підтверджуються також повною недоведеністю з боку сторони обвинувачення існування в рамках такого кримінального провадження ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, з поданого слідчим клопотання вбачається, що представник сторони обвинувачення посилається на існування в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, слідчий посилається на існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який на переконання органу досудового розслідування підтверджується тяжкістю інкримінованого останній кримінального правопорушення, а також його процесуальною поведінкою у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене обґрунтування слідчого, слідчий суддя першочергово зазначає, що в рамках вказаного кримінального провадження неодноразово слідчим суддею було надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 , що підтверджується копією такого судового рішення, яка долучена прокурором до клопотання. Разом з тим, вирішуючи питання наявності підстав для надання дозволу на затримання ОСОБА_7 , слідчий суддя обмежувався винятково тими матеріалами, які існували станом на момент фактичного розгляду вказаного клопотання. Зокрема, станом на дату ухвалення рішення про надання дозволу на затримання підозрюваної документально не підтверджувалися відомості відносно факту виїзду за межі території України та не було будь-яких відомостей, з яких вбачалися б причини такого виїзду з боку останньої.

Між тим, 01.02.2018 року від Державної прикордонної служби України отримано інформацію, що 11.10.2016 року ОСОБА_7 виїхала з України за паспортом НОМЕР_1 через пункт пропуску - Кучурган автотранспортом VOLKSWAGEN C180CH, а також в судовому засідання в ході розгляду клопотання адвокатом ОСОБА_4 підтвердились обставин виїзду за кордон ОСОБА_7 .

В цьому розрізі слідчий суддя враховує, що як було зазначено захисником в судовому засіданні, ОСОБА_7 вимушено залишила територію України в 2016 році, тобто до пред`явлення останній підозри у цьому кримінальному провадженні, в зв`язку з переслідуванням її колишнім чоловіком та збереженням власного життя, та по теперішній час остання проживає у м.Стамбул, Туреччина, із чоловіком та дитиною.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи захисника відносно того, що станом на момент виїзду за межі України ОСОБА_7 не притягувалася до кримінальної відповідальності та виїхала за межі України на законних підставах.

Відтак, на переконання слідчого судді, стороною обвинувачення не доведено будь-якої обізнаності ОСОБА_7 про повідомлення її про підозру в рамках кримінального провадження, що свідчить про недоведеність існування в рамках такого кримінального провадження ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України у вигляді переховування від органів досудового розслідування та суду. Вказані висновки слідчого судді додатково підтверджуються невжиттям ОСОБА_7 будь-яких заходів до власного переховування протягом всього строку досудового розслідування у такому кримінальному провадженні.

Відносно посилання слідчого на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, існування такого ризику слідчим пояснюється тим, що наразі в рамках даного кримінального провадження встановлюються усі свідки ймовірних кримінально-протиправних дій. Між тим, слідчий суддя не може погодитися з вказаними доводами сторони обвинувачення, виходячи, знову ж таки з часу, протягом якого в рамках даного кримінального провадження триває досудове розслідування.

За таких обставин, на переконання слідчого судді, слідчим формально здійснено посилання на існування ризику незаконного впливу на свідків, потерпілого, який свого підтвердження в ході розгляду даного клопотання не знайшов.

На підставі викладеного у своїй сукупності, даючи відповідь на друге питання предмету доказування в рамках даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення на даний момент не доведено існування підстав, передбачених ст.177 КПК України, які б могли обґрунтовувати необхідність обрання відносно ОСОБА_7 заочної міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно вимог ч.6 ст.193 КПК України, оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено існування для цього підстав, передбачених ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 193-194, 196-197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу в рамках кримінального провадження №0004682 від 05.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1