У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2023 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відмічає, що одразу після прибуття до виправної колонії працював у майстерні, проте через недостатній термін перебування в колонії, за пів року офіційно має тільки одне заохочення. Про стягнення, накладене під час перебування в слідчому ізоляторі, дізнався після прибуття до колонії.

Наголошує, що адміністрація колонії та спостережна комісія на його прохання застосувати до нього умовно-дострокове звільнення не реагують, мотивуючи це тим, що він не працює за власним бажанням, отримав лише одне заохочення, підтримує стосунки з засудженими негативної спрямованості.

Відзначає, що за час перебування в установі, характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, на заходи виховного та профілактичного впливу реагує правильно, вважає, що своєю поведінкою та чесним ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, звертає увагу суду на те, що має співмешканку та неповнолітню дитину, які потребують його захисту, матеріальної та духовної підтримки. Бажає брати участь у вихованні своєї дитини. Вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав повністю.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З матеріалів провадження та особової справи встановлено, що ОСОБА_5 засуджений Миколаївським районним судом Миколаївської області 23.12.2021 р. за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. Був працевлаштований до майстерні установи. На час розгляду судом клопотання не працював, участь в суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймав, не вбачав у цьому необхідності. Відносно представників адміністрації ввічливий, у взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки з обмеженим колом засуджених, зокрема, негативної спрямованості. За час відбування покарання до засудженого застосовані 1 заохочення та 1 стягнення.

Врахувавши дані про особу засудженого ОСОБА_5 , які не доводять того, що засуджений протягом всього періоду відбування ним основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого клопотання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Водночас, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Крім цього, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Сама лише належна поведінка не може бути вирішальним фактором на користь умовно-дострокового звільнення, вона має буди поєднана у сукупності із сумлінним ставленням до праці.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 засуджений Миколаївським районним судом Миколаївської області 23.12.2021 р. за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 13.11.2018 р. З 20.03.2019 р. відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№ 72)».

На день розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_5 , із призначених 5 років 2 місяців позбавлення волі, відбув більше двох третин строку покарання призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

З характеристики, наданої Державною установою «Вознесенська виправна колонія (№ 72)», вбачається, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований у майстерні установи, але на час розгляду судом першої інстанції клопотання в майстерні не працював, отримав 1 заохочення за підсумками роботи. Участі у суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймав. У відношенні до представників адміністрації ввічливий. У взаємовідносинах з засудженими не конфліктний, підтримував стосунки з обмеженим колом засуджених, зокрема негативної спрямованості.

Засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання мав 1 стягнення, яке було погашено в установленому законом порядку.

Вищевказані факти, з урахуванням положень ст. 6 КВК України, не можуть свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.

Крім того, відповідно ст. 81 КК України, доводи апелянта про те що, він має співмешканку та неповнолітню дитину, яким потрібен його захист, матеріальна та духовна підтримка, не можуть бути підставою для задоволення клопотання.

За такого, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для такого звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що засуджений ОСОБА_5 не довів протягом всього періоду відбування ним основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, а відтак він потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2023 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3