В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Харків

справа № 638/1059/22

провадження №1-кп/638/811/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002669 від 27 серпня 2020 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01 листопада 2005 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 2) 14 квітня 2006 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 309, статтею 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 3) 13 квітня 2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною третьою статті 185 КК України до 4 роки позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 4) 18 серпня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 09 лютого 2016 року по відбуттю строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України,

у с т а н о в и в :

26 липня 2020 року, в період часу з 18:30 год. по 19:00 год., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , купував продукти разом зі своїм товаришем ОСОБА_8 у супермаркеті «Дігма» за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 76-Б. Після проходження касової зони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до камер схову, де останній залишив свої речі. Коли ОСОБА_8 відімкнув одну з камер схову, то виявив, що в ній перебувають чужі речі, а саме пакет, в якому знаходяться 1 кг курячого фаршу, вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 67 грн 50 коп.; 4 пакети котячого корму «Клуб 4 лапи» вагою 80 гр, вартість 1 пакету 12 грн 70 коп., загальною вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 50 грн 80 коп.; «Гель Синяк Off» Доктор Біокон, вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 38 грн 90 коп., еластичний медичний бинт 2,5 х 8 см «Med Textile», вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 43 грн 45 коп., гаманець «Ваеllerrу» жіночій лілового кольору, вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 125 грн 00 коп., та 1000,00 гривень, про що повідомив ОСОБА_7 .

У цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно та повторно, скориставшись тим, що ОСОБА_8 відволікся, дістаючи свої речі, а також переконавшись, що за його діями ніхто більше не спостерігає, проник до камери схову, звідки таємно викрав пакет з продуктами харчування та гаманцем в якому знаходилось 1000 гривень та документи, вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 1325 грн 65 коп., які належать ОСОБА_9 , після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд та завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1325 гривень 65 копійок.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною третьою статті 185 КК України (крадіжка), тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною третьою статті 185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні. Цивільний позов визнав повністю. Просив суд врахувати, що має на утриманні батька похилого віку - пенсіонера, суворо не карати.

У судовому засіданні прокурор, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, просила суд призначити покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі статті 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. Витрати на залучення експерта відсутні.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, про день та час проведення судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні провести без її участі.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні злочину, суд вважає, що вина ОСОБА_7 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною третьою статті 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 суд враховує його щире каяття та, відповідно до статті 66 КК України, визнає цю обставину такою, що пом`якшує його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, неодружений, офіційно непрацевлаштований, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 01 листопада 2005 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 2) 14 квітня 2006 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 309, статтею 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 3) 13 квітня 2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною третьою статті 185 КК України до 4 роки позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 4) 18 серпня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 09 лютого 2016 року по відбуттю строку покарання.

Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, у справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд також враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, цивільний позов визнав.

Згідно положень статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 185 КК України, належать до категорії тяжких злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 також суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно непрацевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не звертався, раніше судимий: 01 листопада 2005 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 2) 14 квітня 2006 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 309, статтею 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 3) 13 квітня 2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною третьою статті 185 КК України до 4 роки позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 4) 18 серпня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною другою статті 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 09 лютого 2016 року по відбуттю строку покарання.

Так, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим та маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, та вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Разом із тим, при призначенні покарання суд бере до уваги і процесуальну поведінку обвинуваченого, зокрема, той факт, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні знаходився в провадженні суду з 27 січня 2022 року та ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2022 року, 28 листопада 2022 року, 19 грудня 2022 року клопотання прокурора задоволено, застосовано стосовно ОСОБА_7 примусовий привід до Дзержинського районного суду м. Харкова у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 у судові засідання у вказаному кримінальному провадженні за викликом неодноразово не з`являвся, відтак не виконував свої процесуальні обов`язки та ухилявся від явки до суду.

Таким чином, враховуючи позицію учасників судового провадження, сторони обвинувачення, захисту, які не наполягали на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання та вважали за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, а відтак призначення покарання із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, вимог, зазначених в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, невелику суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи та незначний розмір завданої матеріальної шкоди, дані про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, майновий стан обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, разом із тим, зважаючи на той факт, що завдана матеріальна шкода обвинуваченим добровільно не відшкодована, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на те, що за приписами статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та, водночас, на позицію сторони обвинувачення, суд доходить висновку про необхідність призначити ОСОБА_10 покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.

Відповідно до положень статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд бере до уваги, що згідно положень статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, із застосуванням до нього положень статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два 2 (два) роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового провадження застосовувались до обвинуваченого.

06 січня 2021 року слідчим СВ вручено ОСОБА_11 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.

09 лютого 2021 року слідчим зупинено досудове розслідування та оголошено у розшук ОСОБА_11 .

10 грудня 2021 року слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова надано дозвіл на затримання ОСОБА_11 .

25 січня 2022 року ОСОБА_11 затримано та доставлено до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби за місцем проживання: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто на 28 діб до 24 лютого 2022 року з покладенням обов`язків.

Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, на суму 1325 грн 65 коп.

Цивільний позов мотивовано тим, що ОСОБА_9 є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002669 від 27 липня 2020 року, за частиною третьою статті 185 КК України.

26 липня 2020 року, в період часу з 18:30 год. по 19:00 год., ОСОБА_7 купував продукти у супермаркеті «Дігма» за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 76-Б. шляхом проникнення до камери схову таємно викрав пакет, в якому знаходились: 1 кг курячого фаршу вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 67 грн 50 коп.; 4 пакети котячого корму «Клуб 4 лапи», вагою 80 гр вартість 1 пакету 12 грн 70 коп., загальною вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 50 грн 80 коп.; «Гель Синяк OFF» Доктор Біокон, вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 38 грн 90 коп., еластичний медичний бинт 2,5 х 8 см «Med Textile» вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 43 грн 45 коп., гаманець «Ваеllerrу» жіночій лілового кольору вартістю, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 125 гривень, та 1000 гривень, вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 135 від 19 серпня 2020 року 325 грн 65 коп., спричинивши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1325 гривень 65 копійок.

Відповідно до частини другої статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями частини першої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з положеннями частини першої статті 1168 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З урахуванням доведеності цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , правової позиції ОСОБА_7 про визнання цивільного позову, суд доходить висновку, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у кримінальному провадженні № 0002669 від 27 липня 2020 року, за частиною третьою статті 185 КК України у розмірі 1325 грн 65 коп. підлягає задоволенню повністю.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 28 липня 2020 року 1 кг курячого фаршу; 4 пакети котячого корму «Клуб 4 лапи» вагою 80 гр; палка ковбаси «Кров`янка»; «Гель Синяк OFF» Доктор Біокон з цінником 38,90 грн 30 гр.; еластичний медичний бинт 2,5 х 8 см «Med Textile» з цінником 43,45 грн, вилучені 28 липня 2020 року в ході огляду місця події, визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0002669 від 27 липня 2020 у якості речових доказів.

Речові докази передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 27 серпня 2020 року, комп`ютерний диск із зазначенням на ньому «Videx» mamba DVD-R 16 визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0002669 від 27 липня 2020 року в якості речового доказу.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України суд -

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавленні волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої, пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до частини першої статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у кримінальному провадженні № 0002669 від 27 липня 2020 року за частиною третьою статті 185 КК України - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 1325 (одна тисяча триста двадцять п`ять) гривень 65 копійок.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази:

- комп`ютерний диск із зазначенням на ньому «Videx» mamba DVD-R 16 - після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0002669 від 27 липня 2020 року;

- 1 кг курячого фаршу; 4 пакети котячого корму «Клуб 4 лапи» вагою 80 гр; палку ковбаси «Кров`янка»; «Гель Синяк OFF» Доктор Біокон з цінником 38,90 гр. 30 гр.; еластичний медичний бинт 2,5 х 8 см «Med Textile» з цінником 43,45 грн, які були вилучені в ході огляду місця події 28 липня 2020 року, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1