ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4324/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/229/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.115 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2023 року,

Даним вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ланівці, Лановецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, судимого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.03.2023 року за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покараних призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.03.2023 року більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Зараховано в строк відбуття ним покарання термін перебування під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з моменту його затримання, а саме з 06.12.2021 року по 22.05.2023 року включно.

Судом задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 2 000 000 (два мільйони) гривень моральної шкоди.

Судом вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

Згідно з вироком суду, 05.12.2021 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи на привокзальному майдані, що в м.Тернополі, познайомився із мешканкою с. Лучка Тернопільського району ОСОБА_11 .. Після знайомства, ОСОБА_9 запросив ОСОБА_11 до свого тимчасового місця проживання, а саме у квартиру АДРЕСА_3 .

Під час спільного перебування у квартирі у ОСОБА_9 , під час словесного конфлікту, виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто на умисне вбивство ОСОБА_11 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , 05.12.2021 року, точний час не встановлено, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, взяв ніж та наніс ним ряд ударів у різні ділянки тіла потерпілої.

Внаслідок нанесених ножем чисельних поранень шиї з ушкодженням крупних магістральних кровоносних судин, що супроводжувалися зовнішньою кровотечею, настала смерть ОСОБА_11 .

Після умисного вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_9 перемістив її тіло з приміщення квартири АДРЕСА_3 на балкон і скинув його у двір зазначеного будинку.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок Тернопільського міськрайонного Тернопільської області від 22 травня 2023 року змінити в частині призначення міри покарання та застосувати до ОСОБА_9 більш суворе покарання ніж було призначене йому вироком суду першої інстанції, а в решті вирок суду залишити без змін.

Вважає, що покарання, призначене ОСОБА_9 , за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Вказує, що невірна оцінка судом особи засудженого призвела до призначення ОСОБА_9 надто м`якого покарання, яке хоч і знаходиться в межах санкції, встановленої ч.1 ст.115 КК України, але за своїм розміром є м`яким.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 формально визнав свою вину, вважає, що це зізнання сталося під тиском зібраних досудовим слідством та досліджених у судових засіданнях доказів.

Вважає, що ОСОБА_9 щиро не розкаявся у скоєному, не відшкодував завданих збитків та попросив вибачення в неї, як потерпілої, наприкінці судового розгляду.

Апелянт посилається на те, що обвинувачений вчинив правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, в стані алкогольного сп`яніння, раніше притягався до кримінальної відповідальності за інший злочин.

Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_9 слід застосувати покарання наближене до максимального, передбачене санкцією статті кримінального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах потерпілу ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_9 , в судових дебатах захисника ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу, вважають вирок обґрунтованим, просять його залишити без змін, в судових дебатах прокурора, який вважає, що вирок суду є законним та його слід залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу потерпілої слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні покарання ОСОБА_9 суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання.

Зокрема, було надано значення тому, що ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, його підвищену суспільну небезпечність, спосіб та механізм його вчинення.

Щодо особи обвинуваченого, суд взяв до уваги, що ОСОБА_9 є судимий, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дочку, думку потерпілої, яка просила призначити максимально суворе покарання, врахував обставини, що пом`якшують покарання, зокрема те, що обвинувачений визнав вину та розкаявся у вчиненому, просив вибачення у потерпілої, шкодує про вчинене, бажає відшкодувати шкоду та за відсутності обтяжуючих обставин, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але і виправлення засуджених й запобігання вчиненню нових злочинів, з додержанням вимог ст. 65 КК України, правильно призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції тяжчої статті обвинувачення, застосувавши правила сукупності злочинів, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин, при виборі заходу примусу суд дотримався приписів статтей 50, 65 КК.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений формально визнав вину та не розкаявся, є суб`єктивною думкою, як і твердження про вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки судом, під час розгляду справи обтячжуючих обставин не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі апелянта доводи про те, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого і за своїм видом є надто м`яким, не містять достатніх даних про призначення більш суворого покарання та не впливають на відповідність призначеного покарання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для зміни чи скасування вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді