Провадження № 11-кп/4808/38/23
Категорія ч.2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченої ОСОБА_9 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 28.09.2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Коломия Івано-Франківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, розлучена, непрацююча, не судима згідно ст.89 КК України,

визнано винуватою та засуджено:

- за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік;

- за ч.3 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

До набрання вироком законної сили застосовано до обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши обвинувачену ОСОБА_9 під варту негайно в залі судового засідання. Визначено обвинуваченій заставу в розмірі 410 (чотириста десять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі - 1 017210 (один мільйон сімнадцять тисяч двісті десять) грн.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 28.09.2022 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_9 про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 247906,34 грн. на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до обвинуваченої ОСОБА_9 про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 123120,09 грн. на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до обвинуваченої ОСОБА_9 про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 496691 грн. на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 до обвинуваченої ОСОБА_9 про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 60780 грн. на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 до обвинуваченої ОСОБА_9 про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 80388 грн. на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, в 2012 році обвинувачена ОСОБА_9 працювала в харчовому кіоску по АДРЕСА_2 , куди неодноразово приходив потерпілий ОСОБА_11 , що працював адміністратором в магазині «Зоряний» та купляв продукти харчування та таким чином візуально зналися. У вказаний період часу ОСОБА_9 пішла в магазин «Зоряний», де відбулося їхнє знайомство та під час якого вона позичила в ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 2000 грн., які вчасно повернула та почали підтримували дружні відносини.

На початку 2012 року, обвинувачена ОСОБА_9 , знаючи про те, що між нею та ОСОБА_11 склалися довірливі взаємовідносини, вирішила заволодіти грошовими коштами останнього, шляхом зловживання довірою. З цією метою ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , в січні 2012 року, звернулася до останнього та попросила позичити грошові кошти для нібито оформлення працевлаштування в установі суду м. Київ. На прохання ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , будучи переконаним в добросовісності намірів ОСОБА_9 , в січні 2012 року знаходячись на території міста Івано-Франківськ, добровільно передав їй грошові кошти в сумі 600 доларів США, що згідно курсу НБУ становили 4 793,82 грн, в лютому 2012 року - 800 доларів США, що згідно курсу НБУ становили 6 389,36 грн; в березні 2012 року - 6 000 грн.

Окрім того, в березні 2012 року ОСОБА_9 , продовжуючи свій протиправний умисел, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, звернулася до ОСОБА_11 з проханням позичити грошові кошти для нібито проведення операцій по придбанню промислових товарів. Будучи впевненим в добропорядності намірів ОСОБА_9 , в березні 2012 року, ОСОБА_11 , знаходячись на території міста Івано-Франківськ, добровільно передав їй грошові кошти в сумі 600 доларів США, що згідно курсу НБУ становили 4 790,40 грн та 800 Євро, що згідно курсу НБУ становили 8 399,76 грн.

У подальшому, в травні 2012 року ОСОБА_9 , продовжуючи свій протиправний умисел, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, звернулася до ОСОБА_11 з проханням позичити грошові кошти нібито для оформлення ліцензії валютно-обмінного пункту. Будучи впевненим в добропорядності намірів ОСОБА_9 , в травні 2012 року, ОСОБА_11 , знаходячись на території міста Івано-Франківськ, добровільно передав їй грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що згідно курсу НБУ в загальній сумі становили 31 940,80 грн, а наступного дня, передав їй грошові кошти в сумі 350 Євро, що згідно курсу НБУ становили 2 796,40 грн.

Надалі, в травні 2013 року ОСОБА_9 , продовжуючи свій протиправний умисел, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, звернулася до ОСОБА_11 з проханням позичити грошові кошти нібито для започаткування і розвитку бізнесу щодо забезпечення і функціонування ломбарду. Будучи впевненим в добропорядності намірів ОСОБА_9 та сприймаючи доводи про започаткування власного бізнесу як реальність, ОСОБА_11 в травні 2013 року, знаходячись на території міста Івано-Франківськ добровільно передав їй грошові кошти в сумі 10000 грн та 600 доларів США, що згідно курсу НБУ становили 4 795,80 грн.

В грудні 2013 року ОСОБА_9 , продовжуючи свій протиправний умисел, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, на прохання ОСОБА_11 повернути йому позичені кошти, які необхідні для лікування, переконала його в оформлення кредиту в банківських установах, які останній витратить на лікування за кордоном, а сама за час його відсутності буде здійснювати виплату кредиту. Будучи впевненим в добропорядності намірів ОСОБА_9 та сприймаючи доводи про ведення бізнесу як реальність про оплату кредиту, ОСОБА_11 здійснив оформлення кредитних договорів в банківських установах, що знаходяться на території міста Івано-Франкіськ - «ОТП банку», «Першому українському міжнародному банку», «Міжнародному банку», «Ідея Банку», «Альфа Банку» та «Укрсиббанку», на грошові кошти в загальній сумі 140 000 грн, які передав ОСОБА_9 , а остання не виконала обіцянки та не виплатила кредит. Про отримання грошових коштів ОСОБА_9 написала розписку, у якій вказала, що поверне грошові кошти до 10.03.2014 року, однак у вказаний термін грошові кошти не повернула, а використала на власні потреби.

Крім того, 05.02.2014 року ОСОБА_9 , продовжуючи свій протиправний умисел, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, на прохання ОСОБА_11 зняти з його карткового рахунку «ПриватБанку» грошові в сумі 500 грн, що був хворий та перебував у безпорадному стані, здійснила зняття грошових коштів в сумі 28 000 грн., якими заволоділа та розпорядилася на власний розсуд. Загалом, ОСОБА_9 протягом 2012 - 2014 року шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 247 906,34 грн, які не мала наміру повертати, а привласнила та використала на свої потреби, внаслідок чого завдала ОСОБА_11 матеріальні збитки у великих розмірах.

Крім цього, діючи умисно та повторно, з метою незаконного заволодіння чужими коштами, обвинувачена ОСОБА_9 , будучи клієнтом ПАТ «Ідея Банку», що знаходився в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, 53Б, познайомилася з потерпілою ОСОБА_12 , яка працювала на посаді спеціалістом з обслуговування клієнтів. Увійшовши в довіру до ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, в квітні 2013 року звернулася до неї з проханням позичити грошові кошти нібито для оплати орендованого приміщення та оплати послуги особі, яка допомагала їй в оформленні документації з приводу отримання ліцензії на зайняття нотаріальною діяльністю, які поверне через 3-5 днів. Будучи впевненим в добропорядності намірів ОСОБА_9 та сприймаючи доводи про необхідність оплати орендованого приміщення та оплати послуг особи, яка допомагала в оформленні документації з приводу отримання ліцензії на зайняття нотаріальною діяльністю, як реальність, ОСОБА_12 в квітні 2013 року, на території міста Івано-Франківська, добровільно передала їй грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що згідно курсу НБУ становили 44 400 грн та 5500 Євро, що згідно курсу НБУ становили 84 150 грн.

У подальшому, в червні 2014 року, ОСОБА_9 , використовуючи довірчі стосунки з ОСОБА_12 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, знову звернулася до ОСОБА_12 та попросила позичити їй додаткові кошти нібито для їхнього вкладення в різні сфери. На прохання ОСОБА_9 , ОСОБА_12 в червні 2014 року на території міста Івано-Франківська добровільно передала їй грошові кошти в сумі 112 200 грн та 180 доларів США, що згідно курсу НБУ становили 2 093,61 грн. Про отримання грошових коштів ОСОБА_9 написала розписки, у якій вказала, що поверне грошові кошти до 08.09.2014 року, однак у вказаний термін грошові кошти не повернула, а привласнила та використала на власні потреби. Загалом, ОСОБА_9 протягом 2013 року незаконно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_12 на загальну суму 242 843,6 грн, які не мала наміру повертати, а привласнила та використала на свої потреби, внаслідок чого завдала шкоду ОСОБА_12 у великих розмірах.

Крім цього, обвинувачена ОСОБА_9 маючи на меті вчинити неправомірні шахрайські дії, спрямовані на особисте незаконне збагачення у великих розмірах шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_13 , звернулась до останнього із проханням надати їй у борг грошові кошти, для реалізації нею вигідної підприємницької діяльності, та у зв`язку з цим, повернення цих коштів останньому у більшому розмірі. Так, у другій половині квітня 2020 року, користуючись довірливими відносинами потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , приховала відомості про те, що неодноразово отримувала під виглядом позики кошти в інших громадян без подальшого їх повернення, викликавши у потерпілого впевненість у вигідності такої пропозиції, та добросовісності своїх намірів, під виглядом позики для ведення підприємницької діяльності, яку ОСОБА_9 , нібито успішно проводить, переконувала потерпілого надати їй грошові кошти, які, зобов`язувалась повернути, з прибутком, (винагородою).

Так, починаючи із другої половини квітня 2020 року по жовтень 2020 року, проводячи зустрічі на території АЗС «ОККО», яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Тисменицька, 249, ОСОБА_9 , реалізовуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих спонукань, зловживаючи довірою, декількома передачами (більше чотирьох), отримала від потерпілого ОСОБА_13 грошові кошти в загальній сумі 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США, що згідно курсу НБУ становить 607 836 грн, які спочатку, з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності співпраці, повертала нібито у більшому розмірі. Зокрема, для переконання потерпілого ОСОБА_13 у добросовісності своїх намірів ОСОБА_9 , у вигляді винагороди повернула потерпілому ОСОБА_13 грошові кошти в сумі близько 5 000 доларів (п`ять тисяч) доларів США, що згідно курсу НБУ становить 138 144 грн.

В подальшому, з метою переконання потерпілого у тому, що являється добросовісним позичальником та продовжуючи переконувати потерпілого у вигідності співпраці з нею, а також, з метою маскування своїх протиправних дій під виглядом цивільно-правових відносин, не маючи наміру повертати решту суму грошових коштів, 16.10.2020 року ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , перебуваючи за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Південний Бульвар, 36 В, поблизу розважального центру «Чубі Бум», уклали договір Позики грошей, відповідно до якого, ОСОБА_9 зобов`язується повернути потерпілому грошові кошти в розмірі 30 825 (тридцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) доларів США, у строк до 21.10.2020 року, з яких 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США- грошові кошти які, безпосередньо отримала ОСОБА_9 , а 13 825 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) доларів США - винагорода для потерпілого за користування його грошовими коштами. В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_9 , які були спрямовані на заволодіння майном, потерпілому завдано шкоду на загальну суму 17 000 доларів США (сімнадцять тисяч ) доларів США, що згідно курсу НБУ становить 469 691 грн.

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час у обвинуваченої ОСОБА_9 виник протиправний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману і з метою реалізації свого протиправного умислу, остання розмістила оголошення на інтернет ресурсі «Авторіа» про ніби то продаж автомобіля марки «Volkswagen Tiguan».

У листопаді 2020 року, потерпілий ОСОБА_14 побачив вказане оголошення та вирішив придбати автомобіль марки «Volkswagen Tiguan». Будучи переконаним у дійсності намірів особи, яка розмістила оголошення щодо продажу автомобіля, з метою придбання вказаного транспортного засобу, домовився про зустріч з ОСОБА_9 , для передачі останній частини грошових коштів за доставку вказаного у оголошенні автомобіля. 10 листопада 2020 року, близько о 14 год. ОСОБА_14 , у м. Долина на території автозаправної станції «БРСМ Нафта», що на автошляху Н-10, зустрівся з ОСОБА_9 . В ході розмови ОСОБА_9 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно та повторно, переконала ОСОБА_14 надати їй в якості завдатку грошові кошти в сумі 2000 Євро і на протязі 10 днів доставити для нього автомобіль марки «Volkswagen Tiguan». Будучи переконаним в добросовісності намірів останньої щодо придбання транспортного засобу ОСОБА_14 добровільно передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2000 Євро, на що остання написала розписку. В подальшому, ОСОБА_9 , не маючи наміру придбавати для ОСОБА_14 автомобіль, заволоділа грошовими коштами останнього на суму 2000 Євро, що згідно курсу НБУ становить 66780 грн, якими розпорядилась на власний розсуд, внаслідок чого спричинила збитки потерпілому на вказану суму.

Крім цього, обвинувачена ОСОБА_9 , в лютому 2021 року, використавши послугу «Роял Таксі», познайомилась з ОСОБА_15 . В цей час у останньої виник протиправний умисел на заволодіння майном останнього, шляхом обману. З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_9 24.02.2021 року зателефонувала до ОСОБА_15 та попросила його надати послуги таксі. Цього ж дня приблизно о 14 годині, перебуваючи в автомобілі потерпілого ОСОБА_15 , який знаходився за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Володимира Великого, поблизу супермаркету «Фуршет», ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно та повторно, попросила ОСОБА_15 надати їй частину грошових коштів в сумі 2900 доларів США для придбання «лавети», водночас запевнила, що після вигідного продажу «лавети» та отримання прибутку, поверне йому грошові кошти з відсотками, а саме 3900 доларів США. Будучи переконаним в добросовісності намірів останньої та вигідності для себе, ОСОБА_15 добровільно передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2900 доларів США, на що остання написала розписку про повернення грошових коштів в сумі 3900 доларів США. В подальшому, ОСОБА_9 , заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_15 в сумі 2900 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 80 388 грн, якими розпорядилась на власний розсуд, внаслідок чого спричинила збитки потерпілому на вказану суму.

Також, 03.04.2021 року обвинувачена ОСОБА_9 , скориставшись послугою «Роял Таксі», познайомилась з потерпілою ОСОБА_16 . В цей час у останньої виник протиправний умисел на заволодіння майном останнього, шляхом обману. З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_9 05.04.2021 року зателефонувала до ОСОБА_16 та попросила її надати послуги таксі. Цього ж дня, ОСОБА_9 , близько 11-00 год., перебуваючи в автомобілі марки «Nissan Note», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився у м. Івано-Франківськ по вул. Миколайчука, 6, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, повторно, попросила ОСОБА_16 надати їй частину грошових коштів в сумі 4 200 доларів США для придбання «лавети», водночас запевнила, що після вигідного продажу «лавети» та отримання прибутку, поверне їй грошові кошти з відсотками, а саме 5 200 доларів США. Будучи переконаною в добросовісності намірів останньої та вигідності для себе вказаної пропозиції, ОСОБА_16 добровільно передала ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 4 200 доларів США, на що остання написала розписку про повернення останній грошових коштів в сумі 5 200 доларів США. В подальшому, ОСОБА_9 , заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_16 в сумі 4 200 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 117 390 грн, якими розпорядилась на власний розсуд, внаслідок чого спричинила потерпілій значну шкоду.

Крім цього, 11.05.2021 року обвинувачена ОСОБА_9 , скориставшись послугою «Оптимальне таксі», познайомилась з ОСОБА_17 . В цей час у останньої виник протиправний умисел на заволодіння майном останнього, шляхом обману. Цього ж дня, близько 17-00 год. ОСОБА_9 , з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, повторно, попросила ОСОБА_17 надати їй частину грошових коштів в сумі 800 доларів США для придбання «дробилки», водночас запевнила, що після вигідного продажу «дробилки» та отримання прибутку, поверне йому грошові кошти з відсотками, а саме 1300 доларів США. Будучи переконаним в добросовісності намірів останньої та вигідності для себе вказаної пропозиції, ОСОБА_17 добровільно передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 660 доларів США та 3 900 грн, на що остання написала розписку про повернення грошових коштів, а саме 660 доларів США, 3 900 грн та 500 доларів США винагороди. В подальшому, ОСОБА_9 , заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_17 в сумі 660 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 18 321 грн та 3 900 грн, якими розпорядилась на власний розсуд, внаслідок чого спричинила збитки потерпілому на загальну суму 22 221 грн.

З вироком не погодився прокурор та подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, вважає вирок Івано-Франківського міського суду від 28.09.2022 року щодо ОСОБА_9 незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Звертає увагу на те, що суд недостатньо врахував дані про особу обвинуваченої, яка вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повторно, що завдало значної шкоди потерпілим, а також заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, у великих розмірах та свою вину не визнала, належних висновків для себе не зробила. Крім того, органу пробації дійшов висновку про середній ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення небезпеку для суспільства. Також, суд не врахував позицію потерпілих, які вимагали суворо покарати обвинувачену.

Враховуючи наведене, просить оскаржуваний вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.190 КК України - 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.190 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Також з вироком суду не погодився захисник та оскаржив його а апеляційному порядку. В апеляційній скарзі та доповненнях ставиться вимога про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки на досудовому слідстві були допущені процесуальні порушення, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не надано суду жодного доказу, який би вказував на наявність умислу ОСОБА_9 заволодіти грошима потерпілих і не повертати їх. Також не доведено наявність причинного зв`язку між діями обвинуваченої та хибними уявленнями потерпілих. Окрім іншого, про відсутність умислу вказує той факт, що у більшості випадків обвинувачена брала гроші під відсотки і частково їх повертала протягом кількох років. Вважає, що суд не надав доказам належної правової оцінки. Крім того, вважає, що дії обвинуваченої не правильно кваліфіковані за ч.3 ст.190 КК України, оскільки гроші у потерпілої ОСОБА_12 вона отримувала з проміжком часу, в різній валюті та для різних цілей. Такі дії не можуть вважатись продовжуваним злочином. Аналогічна помилка допущена і щодо обставин з потерпілим ОСОБА_11 . У зазначених випадках кожен з епізодів має бути кваліфікований за ч.2 ст. 190 КК України, оскільки кваліфікуюча ознака «у великих розмірах» - відсутня. Крім того, суд не перевірив правильність конвертації валют в епізодах з потерпілою ОСОБА_12 , а тому висновки суду суперечать фактичним обставинам справи.

Також, суд першої інстанції не витребував та не дослідив постанови про призначення групи слідчих та прокурорів, витягів з реєстру та залишив поза увагою чисельні порушення органів досудового розслідування, які є підставою для визнання доказів недопустимими. Так, слідчі та процесуальні керівники, які приймали участь на досудовому розслідуванні, не мали на це відповідних повноважень, їх дії не підтверджені витягами з реєстру.

Крім того, суд першої інстанції незаконно об`єднав кримінальні провадження в той час, коли одне з них вже фактично розглянув та перейшов до судових дебатів. Це дало стороні обвинувачення можливість усунути всі недоліки в обвинувальному акті. З цих підстав судді було заявлено відвід, в задоволенні якого було відмовлено. Також, у судді ОСОБА_1 були підстави для самовідводу, оскільки він раніше розглядав справу відносно обвинуваченої та виніс ухвалу від 09.12.2023р. про його закриття у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Вважає наведені обставини істотним порушенням кримінального-процесуального законодавства, які є підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачена підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурори та потерпілі просили задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновків, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався. Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 та ч.2 ст.190 КК України, підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які безпосередньо досліджені судом та яким дана правильна правова оцінка.

З метою перевірки апеляційних доводів, судом апеляційної інстанції було перевірено всі технічні записи судових засідань.

Апеляційним судом встановлено неякісний запис судового засідання від 21.03.2022 року, що було усунуто шляхом витребування із суду першої інстанції архівної копії CD-диска із фіксацією судового засідання від 21.03.2022 року.

Всі інші записи судових засідань є якісними та придатними для відтворення за допомогою програмного забезпечення та технічних засобів апеляційного суду.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги сторони захисту про наявність підстав для відводу та самовідводу судді ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку, що вони не вказують на наявність підстав передбачених ст.75, 76 КПК України. Дії суду у складі зазначеного судді, які сторона захисту вважала підставами для відводу та самовідводу, прямо не передбачені діючим законодавством. Дії суду щодо поновлення судового розгляду після переходу до судових дебатів та об`єднання декількох кримінальних проваджень щодо однієї обвинуваченої, прямо передбачені діючим законодавством та не викликають сумнівів у неупередженості судді. Що стосується закриття суддею ОСОБА_1 іншого кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, у зв`язку із спливом строків досудового розслідування, воно на даний час розглядається окремо від даного кримінального провадження, а тому цей факт не вказує на повторну участь судді і не дає підстав для самовідводу судді.

Будь-яких інших доводів, які з огляду на ст.ст.412, 415 КПК України могли би бути підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, стороною захисту не наведено.

При цьому, сторона захисту не ставила в апеляційному суді питання про повторне дослідження доказів та надання їм іншої правової оцінки, а тому апеляційний суд, дотримуючись основних засад кримінального провадження, передбачених ст.ст.7, 22 КПК України, а також в межах повноважень наданих ч.3 ст.404 КПК України, перевіряє апеляційні доводи сторони захисту без дослідження доказів.

Так, доводи захисника, що суд першої інстанції був зобов`язаний перевірити допустимість доказів шляхом дослідження постанов про призначення слідчих та прокурорів, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Зазначені процесуальні документи не є джерелом доказів, а про їх дослідження в суді першої інстанції сторони клопотань не заявляли.

З метою перевірки зазначених захисником доводів, на вимогу апеляційного суду відповідні постанови були надані (т.5 а.с.98-216). Ними підтверджується, що всі докази у кримінальному провадженні, які були прийняті судом першої інстанції до уваги при ухваленні обвинувального вироку, зібрані слідчими призначеними для розслідування кримінальних проваджень відносно ОСОБА_9 у встановленому законом порядку. В суді кримінальні провадження були об`єднані. Процесуальне керівництво здійснювалося прокурорами, які були включені до груп прокурорів в цих кримінальних провадженнях.

Так прокурор ОСОБА_8 був призначений у групах прокурорів для здійснення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях за епізодами з потерпілими ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 .

Після об`єднання цих проваджень з іншими кримінальними провадженнями відносно ОСОБА_9 , він продовжив приймати участь в об`єднаному кримінальному провадженні, що з огляду на вимоги діючого кримінального-процесуального законодавства (ст.37 КПК України) не вимагає винесення окремого документу.

Також, діюче законодавство не забороняє слідчому призначеному у встановленому законом порядку в одному кримінальному провадженні, продовжувати його розслідування після об`єднання з іншим кримінальним провадженням (ст.39 КПК України).

Реєстр матеріалів досудового розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0003394 не суперечить наданим стороною обвинувачення постановам (Т.1 а.с.12-16).

Крім того, твердження захисника ОСОБА_10 , що ці документи не були відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК України, також не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки цей адвокат вступив у кримінальне провадження як захисник обвинуваченої лише на стадії перегляду оскаржуваного вироку в суді апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.3 ст.190 КК України.

Так, на переконання захисника, кожний факт передачі обвинуваченій грошей потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мав окремий закінчений склад злочину, а тому сум за цими епізодами не вистачає для застосування кваліфікуючої ознаки «шахрайство, вчинене у великих розмірах».

Проте, така позиція сторони захисту не ґрунтується на нормах діючого законодавства та суперечить фактичним обставинам справи, встановленим судом першої інстанції.

Так, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції підтвердили, що поведінка обвинуваченої ОСОБА_9 була спрямована на заволодіння їх грошима у великих розмірах, оскільки вона весь час їх спілкування підтримувала довірливі відносини, вітала зі святами, робила маленькі презенти, знайомилась із членами родини, розповідала про розвиток бізнесу, обіцяла грошову допомогу у разі необхідності лікування та інше. Своїми діями, обвинувачена тримала їх в омані до самого викриття її злочинних намірів і вони не могли їй відмовити повторно позичати грошові кошти навіть після того, як вона не повертала попередні суми позики.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що умисел обвинуваченої був спрямований на заволодіння максимальною кількістю грошей потерпілих незалежно від виду валюти та вигаданих нею потреб для позики.

Зазначені обставини також спростовують доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченої умислу на вчинення шахрайства, оскільки озвучені нею потерпілим потреби, на які вона брала у них гроші, були надуманими та не існували. Також її умисел підтверджується і тим, що заволодівши грошовими коштами великої кількості потерпілих, обвинувачена не планувала їх повертати.

Доводи сторони захисту, що деяким потерпілим вона частково повертала грошові кошти, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність умислу, оскільки ті суми були незначними та спрямованими на подальше підтримання довірливих стосунків з потерпілими.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи про неправильну конвертацію валют, оскільки розрахунки проведені за офіційним курсом, який існував на момент закінчення певного продовжуваного епізоду шахрайства.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, на переконання апеляційного суду, вони також не підлягають задоволенню.

Судом призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Прокурор ставить питання про збільшення призначеного покарання на 6 місяців.

Разом з тим, прокурор мотивує свої вимоги тим, що на даний час в судах розглядаються й інші кримінальні провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_9 за вчинення аналогічних злочинів.

Апеляційний суд не може врахувати ці обставини для призначення більш суворого покарання, оскільки розглядає справу в межах висунутого обвинувачення в цьому провадженні.

Інші обставини зазначені прокурором були належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що призначене покарання є достатнім та необхідним для досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

Враховуючи, що апеляційні доводи сторін кримінального провадження не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскаржуваний вирок підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги прокурора та захисника залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 28.09.2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4