ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000420 від 14.10.2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з повною середньою базовою освітою, громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбуття призначеного вказаним вироком основного покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки за умов якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 : - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ЄУНСС: 714/26/23 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

НП: 11-кп/822/163/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 9 250 (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 22 коп.

Скасовано арешт на мобільний телефон марки «IPhone», який був вилучений під час огляду місця події та автомобіль марки «BMW-525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 жовтня 2022 року по кримінальному провадженню № 0000420.

Вирішено долю речових доказів.

Як було встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_6 13 жовтня 2022 року, близько 20 год 00 хв., на порушення вимог п.п. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки «BMW-525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби по вулиці Чернівецькій с. Остриця Чернівецького району Чернівецької області в напрямку м. Чернівці, по наближенню до будинку № 47 що на вказаній вулиці, не врахував дорожню обстановку, неправильно застосував прийом керування транспортним засобом, проявив самовпевненість у своїх діях та рухаючись із перевищеною швидкістю у населеному пункті, втратив контроль над рухом автомобіля, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини з подальшим перекиданням, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_10 , отримала тілесні тяжкі тілесні ушкодження від яких остання померла.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення особою яка керує транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 .

На вказаний вирок прокурор ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що вона не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання із застосуванням статтей 75, 76 КК України. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що всупереч вимогам закону, приймаючи рішення про застосування ст. 75 КК України, судом належним чином не взято до уваги те, що скоєний обвинуваченим злочин відноситься до необережних тяжких злочинів, за вчинення якого, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 (восьми) років, а також непоправні тяжкі наслідки у виді смерті людини неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 .

Стверджувала, що молодий вік обвинуваченого та думка потерпілої не впливає на зменшення суспільної небезпеки вчиненого злочину, оскільки ОСОБА_6 свідомо порушував цілий ряд вимог ПДР України, керуючи автомобілем на перевищеній швидкості (180 км/год), чим поставив в небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху та пасажирів, внаслідок чого сталась дана дорожньо-транспортна пригода.

Вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно застосовано вимоги ст. 75 КК України, призначено надто м`яке покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром та видом є явно несправедливим та таким, що призначене із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг не надходило.

Однак, надійшли заперечення від потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , зі змісту яких вбачається, що останні просять в задоволенні апеляційної скарги прокурора, відмовити, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила суд не задовольняти апеляційну скаргу прокурора, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому ОСОБА_6 і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Стороною обвинувачення оскаржується правильність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Зі змісту статтей 50, 65 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В той самий час, в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який є особою молодого віку, раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивну характеристику за місцем проживання.

Обставинами, які у відповідності до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , районним судом встановлено: щире каяття, сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину, відшкодування завданих збитків.

Обставин, які згідно вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно пред`явленого обвинувачення, районним судом не встановлено.

Одночасно, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відповідно до вимог зазначеної статті, крім зазначених вище обставин, врахував також те, що обвинувачений має постійне місце проживання, його молодий вік, те, що він не судимий.

Також районним судом було враховано і думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила суворо не карати обвинуваченого.

З урахуванням наведених обставин, а саме даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов правильного висновку про призначення останньому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, а також можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Разом з цим, судовою колегією встановлено та матеріалами даного кримінального провадження доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, визнав факт вчиненого ним кримінального правопорушення, дійсно, відверто, а не уявно визнав свою провину, виявив щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Не змінилася позиція і потерпілої ОСОБА_8 , яка як в районному суді, так і в апеляційній інстанції просила суд пробачити обвинуваченого та не позбавляти його волі.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом належним чином не враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, то вони, на переконання колегії суддів є безпідставними та такими, які спростовуються вищенаведеним.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_6 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим та чому його виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, то покликання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом кримінального закону, що потягло невиправдану м`якість призначеного обвинуваченому покарання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є обґрунтованим та вмотивованим.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, як про те зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Призначене додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки є також законним та обґрунтованим, більше того ніким не оскаржувалося.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3