Справа № 303/4883/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/307/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_10 та в її інтересах захисника ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2022 року щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 ,

з участю: прокурора ОСОБА_19 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2022 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу. Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 03.04.2020р.

ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 02.04.2020р.

ОСОБА_14 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_20 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Зараховано ОСОБА_20 в строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 03.04.2020р. по 13.11.2020р. включно.

ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_16 ухвалено рахувати з 22.04.2020р.

ОСОБА_18 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_18 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_18 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу. Строк відбуття покарання ОСОБА_18 ухвалено рахувати з 03.04.2020р.

ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк перебування її під вартою з 03.04.2020р. по 02.07.2020р. включно.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

Згідно з вироком суду, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном та грошовими коштами мешканців Мукачівського району Закарпатської області, шляхом їх вимагання із застосуванням погроз насильства, погроз пошкодження та знищення майна, займалися підшукуванням серед мешканців Мукачівського району соціально-незахищених осіб, та осіб які перебували в скрутному матеріальному становищі, надаючи вказаним особам грошові кошти в борг чи створювали надання удаваної допомоги та послуг, з метою подальшого вимагання грошових коштів від потерпілих та з метою незаконного отримання коштів від потерпілих, здійснювали вимагання на підставі існуючих та надуманих зобов`язань, що виникали з підстав непередбачених законодавством України, а так само використовували факти існуючих зобов`язань для заволодіння майном, правом на майно та для вчинення дій майнового характеру зі сторони потерпілих осіб, при наступних обставинах.

Так, у вересні 2019 року обвинувачений ОСОБА_9 надав ОСОБА_21 в борг грошові кошти в сумі 400 доларів США, які ОСОБА_21 в кінці жовтня 2019 року повинен був повернути ОСОБА_9 у розмірі 800 доларів США. Перебуваючи у скрутному матеріальному становищі ОСОБА_21 та ОСОБА_22 повернули ОСОБА_9 частину боргу у розмірі 300 Євро.

Так, 10.11.2019 близько 17 години, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , використовуючи транспортний засіб марки «БМВ» зеленого кольору з р.з. TV681DE Словацької Республіки, прибули на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де погрожуючи застосуванням насильства над ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , спільними діями умисно та протиправно, всупереч волі ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , вилучили транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі 21063 р.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_21 , з метою наступного обернення його на свою користь.

У грудні 2019 року батько ОСОБА_21 - ОСОБА_23 передав ОСОБА_9 10 000 грн. за погашення вказаного боргу, однак ОСОБА_9 повідомив дружині ОСОБА_21 - ОСОБА_22 , що вона повинна надати йому 2 100 доларів США з метою уникнення проблем які ОСОБА_9 мав створити їй.

В січні 2020 року ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 шляхом застосування насильства відносно ОСОБА_21 та погрози застосування насильства над ОСОБА_22 , змусили ОСОБА_21 написати розписку на ім`я ОСОБА_8 , про його заборгованість в сумі 1 600 доларів США.

Надалі, в січні 2020 року ОСОБА_21 у зв`язку з скрутним матеріальним становищем відправився в м. Київ з метою працевлаштування, а ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 стали вимагати грошові кошти безпосередньо у ОСОБА_22 , при чому під час вимагання грошових коштів які були поєднанні з погрозами насильства над потерпілою та її родичами, та погрозами знищення належного їй майна, повідомляли ОСОБА_22 , що ОСОБА_21 буде зобов`язаний їм надавати грошові кошти окремо від ОСОБА_22 .

У лютому 2020 року ОСОБА_22 , піддаючись погрозам насильницького характеру з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , передала ОСОБА_9 на вулиці в центрі села Великі Лучки Мукачівського району 300 доларів США. Після цього ОСОБА_9 , розуміючи, що ним було отримано вже повну суму боргу, використовуючи погрози насильницького характеру, повідомив ОСОБА_22 , що вказані грошові кошти є процентами за користування отриманими в борг грошима та почав вимагати від останньої 1500 доларів США, які потерпіла повинна була надати йому до 10 березня 2020 року. У разі не надання вказаних грошових коштів до 10 березня 2020 року, а в подальшому ще 6 000 доларів США ОСОБА_9 погрожував фізичною розправою над ОСОБА_22 та її близькими родичами, а також пошкодженням належного їй майна.

10 березня 2020 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 прибули до ОСОБА_22 за місцем її проживання, де погрожуючи потерпілій та її сім`ї розправою, відібрали від останньої її мобільний телефон марки «Айфон» моделі «6», з метою наступного обернення його на свою користь.

17 березня 2020 року обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_14 прибули до ОСОБА_22 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 та застосовуючи погрози насильницького характеру примусили ОСОБА_22 зателефонувати ОСОБА_21 , для того щоб він відправив їй грошові кошти, які вони хотіли у неї незаконно відібрати. ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_22 , що вона має їм надати 2 500 доларів США відразу, а в подальшому ще 5 000 доларів США. ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 повідомили ОСОБА_22 про те, що якщо з`явиться ОСОБА_21 то йому нанесуть різного роду тілесні ушкодження та змусять ОСОБА_21 виплачувати їм ще більшу суму грошових коштів.

20 березня 2020 року ОСОБА_9 разом з ОСОБА_14 знову прибули до ОСОБА_22 за місцем її проживання, де потерпіла, піддаючись погрозам насильницького характеру передала їм 200 доларів США. ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_22 , що отримані 200 доларів США є процентами які ОСОБА_9 нібито мав передати іншим особам, та також зазначив, що ОСОБА_22 йому ще повинна надати 1 500 доларів США до 27 березня 2020 року, а в подальшому ще 6 000 доларів США.

22.03.2020 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , використовуючи транспортний засіб марки «БМВ» зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 , Словацької Республіки, прибули за місцем проживання ОСОБА_22 , за адресою: АДРЕСА_2 та продовжуючи злочинну діяльність з застосуванням погроз насильства над нею та її близькими родичами, пошкодженням і знищенням її майна, з корисливих мотивів, умисно та незаконно заволоділи паспортом громадянки України, виданим на ім`я ОСОБА_22 , 21.06.2019 року органом №219, запис №046, номер паспорта № НОМЕР_3 та паспортом громадянки України для виїзду за кордон, виданий на ім`я ОСОБА_22 29.01.2020 року органом №2111, запис №046, номер паспорта НОМЕР_4 , які ОСОБА_9 передав ОСОБА_18 та які в подальшому були виявлені та вилучені 02.04.2020 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_3 .

Близько 9 години 30 хвилин 23.03.2020, ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_22 та повідомив, що у випадку, якщо вона не передасть грошові кошти до п`ятниці 27.03.2020 то її близькі будуть мати серйозні проблеми, в тому числі пообіцяв нанести різного роду тілесні ушкодження її дітям. ОСОБА_9 надав для розмови телефон ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , які в ході розмов з ОСОБА_22 висували до неї незаконні вимоги по передачі грошових коштів, що супроводжувались погрозами насильства над потерпілою.

29.03.2020 року ОСОБА_14 та ОСОБА_18 прибули до ОСОБА_22 за місцем її проживання та здійснюючи погрози по відношенню до неї та її близьких осіб, почали вимагати у потерпілої грошові кошти в сумі 1500 доларів США відразу та ще 6000 доларів США в подальшому, при чому ОСОБА_14 та ОСОБА_18 повідомили потерпілу, що у випадку її незгоди передати грошові кошти, вони змусять переоформити на ОСОБА_9 будинок, де проживає потерпіла ОСОБА_22 разом з сім`єю, а задля особистого задоволення нанесуть різного ступеня тілесні ушкодження ОСОБА_21 з метою повного обмеження його дієздатності.

О 21 год. 30 хв. 30.03.2020 ОСОБА_8 прибула до місця проживання ОСОБА_22 , де, діючи умисно, нанесла останній кілька ударів в обличчя та з місця скоєння злочину зникла в невідомому напрямку, внаслідок чого спричинила потерпілій ОСОБА_22 тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах нижньої повіки лівого ока із переходом на щоку, які згідно медичного висновку експерта №151 від 02.04.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Близько 19 години 02 квітня 2020 року ОСОБА_8 на виконання попередньої домовленості з ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , прибула до місця проживання ОСОБА_22 з метою отримання від неї грошових коштів у сумі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу валют Національного банку України станом на 02.04.2020 складає 27753,8 гривень, які в подальшому мала передати ОСОБА_9 . Під час розмови ОСОБА_8 повідомила потерпілій, що її паспорт громадянки України та паспорт громадянки України для виїзду за кордон поверне після того як передасть грошові кошти своєму чоловікові ОСОБА_9 , та також повідомила, що мобільний телефон їй не поверне, а залишить собі в рахунок іншої частини боргу. Під час отримання грошових коштів від ОСОБА_22 , ОСОБА_8 почала обшукувати потерпілу та її речі, де виявила технічний засіб для аудіо та відео запису фіксації її незаконних дій, у зв`язку з чим гроші від ОСОБА_22 не взяла.

Таким чином, у період із жовтня 2019 року по 02 квітня 2020 року обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 вимагали грошові кошти від ОСОБА_22 з погрозою насильства над та її близькими родичами, пошкодження їхнього майна, а також отримали від ОСОБА_22 грошові кошти у сумі 1500 доларів США, 300 Євро та 10000 гривень, нанесли останній тілесні ушкодження та незаконно заволоділи її особистими документами, внаслідок чого завдали потерпілій фізичну, моральну та матеріальну шкоду.

Обвинувачена ОСОБА_10 у грудні 2019 року, з метою подальшого отримання грошових коштів від односельчанки ОСОБА_24 за допомогу по працевлаштуванню останньої в Словацькій Республіці, у березні 2020 року після повернення ОСОБА_24 із-за кордону, почала висувати незаконні вимоги до неї щодо надання їй грошових коштів у сумі 1 100 Євро за допомогу в працевлаштуванні за кордоном.

17.03.2020 ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 прибув до ОСОБА_24 за місцем її проживання, за адресою: АДРЕСА_4 та почав вимагати від неї грошові кошти у сумі 1100 євро, здійснюючи щодо ОСОБА_24 та її рідних погрози насильницького характеру.

В першій половині дня 18.03.2020 року, бажаючи настання злочинних наслідків ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_14 та ОСОБА_18 прибули до ОСОБА_24 додому, та в ході розмови з останньою з метою передачі їм грошових коштів в рішучій формі почали погрожувати їй заподіянням тілесних ушкоджень.

Того ж дня, 18.03.2020 ОСОБА_10 зателефонувала потерпілій ОСОБА_24 та повідомила, що частину боргу, який вона боргує ОСОБА_10 , викупив ОСОБА_9 у зв`язку з чим ОСОБА_24 має надати грошові кошти ОСОБА_9 .

В другій половині дня 19.03.2020 року ОСОБА_10 та ОСОБА_8 прибули до будинку ОСОБА_24 . У зв`язку з відсутністю вдома останньої почали погрожувати матері ОСОБА_24 - ОСОБА_25 пошкодженням належного їй майна, а саме будинку, де проживає ОСОБА_24 .

26.03.2020 ОСОБА_10 в ході телефонної розмови із ОСОБА_24 , в черговий раз звернулася із незаконною вимогою про необхідність надання потерпілою їй грошових коштів в сумі 1100 Євро.

Близько 10 год. 20 хв. 27.03.2020 ОСОБА_8 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_10 прибули на автомобілі марки «БМВ» під керуванням ОСОБА_14 до місця проживання потерпілої ОСОБА_24 , де з метою підтвердження серйозності своїх злочинних намірів щодо отримання коштів від потерпілої, обвинувачена ОСОБА_8 нанесла кілька ударів дерев`яною палицею по обличчю та задню частину лівого стегна ОСОБА_26 , після чого з місця скоєння злочину зникла в невідомому напрямку.

В результаті протиправного умисного діяння ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_24 тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин правої виличної ділянки синців на шкірних покривах задньо-зовнішньої поверхні середньої третини лівого стегна, передньо-зовнішньої поверхні середньо третини лівого стегна, які згідно медичного висновку експерта № 147 від 03.04.2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

29.03.2020 року ОСОБА_9 в ході телефонної розмови з ОСОБА_10 повідомив останній про його намір у випадку не надання грошових коштів ОСОБА_24 пошкодити належне потерпілій майно, а саме будинок в якому остання проживає, про що ОСОБА_10 в подальшому повідомила ОСОБА_24 .

Потерпіла ОСОБА_24 , усвідомлюючи дійсність і реальність погроз з боку ОСОБА_10 , а також небезпеки заподіяння шкоди, якою погрожує ОСОБА_27 у випадку не виконання незаконних вимог останньої, близько 18 год. 30 хв. 02.04.2020 року зустрілась з ОСОБА_10 біля будинку, що за адресою: АДРЕСА_5 , де передала ОСОБА_27 кошти в сумі 500 доларів США, частину яких остання повинна була передати ОСОБА_9 . Після отримання зазначених грошових коштів від потерпілої, ОСОБА_10 було затримано співробітниками УСБУ в Закарпатській області.

Таким чином, у період з 17 березня 2020 року по 02.04.2019 обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 вимагали з погрозою насильства та заподіянням насильства над ОСОБА_24 та її близькими родичами, пошкодження їх майна, отримавши 02.04.2020 від потерпілої грошові кошти у сумі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу валют Національного банку України складає 13876,9 гривень, та завдали потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму, заподіявши останній тілесні ушкодження.

На початку травня 2019 року у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заволодіння коштами ОСОБА_28 , мешканки АДРЕСА_6 в сумі 4500 доларів США після того, як в силу скрутного матеріального становища надав ОСОБА_28 , в травні 2019 року в борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США, реалізуючи таким чином свій злочинний намір щодо систематичного вимагання грошових коштів від ОСОБА_28 .

18-19 червня 2019 року ОСОБА_28 прибула до ОСОБА_9 для повернення останньому обумовленої суми 1100 доларів, однак ОСОБА_9 висунув незаконну вимогу до потерпілої щодо надання йому 2000 доларів США, повідомивши ОСОБА_28 , що кожні 10 днів він буде нараховувати їй процент у сумі 600 доларів США, а у випадку неповернення вказаних грошових коштів забере від потерпілої її будинок.

В кінці червня 2019 року ОСОБА_29 , піддаючись погрозам з боку ОСОБА_9 , надала останньому 2000 доларів США, однак останній повідомив, що вказані кошти він забирає за те, щоб ОСОБА_28 не завдали побоїв їй та її сім`ї. При цьому ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_28 повинна надати йому ще 600 доларів США.

У липні-серпні 2019 року ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_8 постійно погрожували ОСОБА_28 фізичною розправою, обіцяючи спалити її будинок, вбити її та її цивільного чоловіка, а доньці ОСОБА_28 - ОСОБА_30 , що хворіє на ДЦП, нанести різного роду тілесні ушкодження. У зв`язку з цим в серпні 2019 року ОСОБА_28 була вимушена надати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 600 доларів США за видумані боргові відсотки.

Піддаючись постійним погрозам насильства з боку ОСОБА_9 та інших учасників злочинної групи, у жовтні 2019 року ОСОБА_28 була вимушена надати ОСОБА_9 500 доларів США.

В кінці жовтня 2019 року до ОСОБА_28 за її місцем проживання прибули ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_9 наказав ОСОБА_28 сісти до його машини, вихопив з її рук телефон та повіз потерпілу до себе додому за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначені особи, погрожуючи ОСОБА_28 фізичною розправою, вимагали надати їм грошові кошти, які ОСОБА_28 вже не повинна була надавати, здійснювали відносно потерпілої психологічний тиск, з метою реалізації злочинного задуму та виконання частини злочинного плану з метою отримання від ОСОБА_28 боргової розписки. В цей же день, піддаючись погрозам з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ОСОБА_28 була вимушена написати боргову розписку про повернення ОСОБА_8 3000 доларів США та сплату відсотків по 750 доларів США щомісяця.

В грудні 2019 року ОСОБА_28 , піддаючись моральному та психологічному тиску, погрозам знищення її майна та нанесення їй та її родині тілесних ушкоджень, передала ОСОБА_9 , ОСОБА_8 400 доларів США.

10 лютого 2020 року ОСОБА_28 піддаючись погрозам нанесення тілесних ушкоджень їй та її родині з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , перебуваючи в своєму в будинку передала вказаним особам 10000 гривень.

11 березня 2020 року піддаючись погрозам насильницького характеру з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_28 надала обвинуваченому 5000 гривень, як частину суми за видуманий ним борг.

Обвинувачений ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_28 займається підприємницькою діяльністю, в період з жовтня 2019 року по березень 2020 року, піддаючи ОСОБА_28 погрозам щодо її життя та здоров`я, примусив ОСОБА_28 безкоштовно виготовити три надгробні пам`ятники загальною вартістю 16 тисяч гривень.

В кінці березня обвинувачений ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_28 та передав трубку ОСОБА_16 , який погрожував ОСОБА_28 фізичною розправою та повідомив, що вказані кошти ОСОБА_28 повинна передавати йому щомісячно.

Обвинувачений ОСОБА_9 , використовуючи контактний номер телефону НОМЕР_5 мобільного терміналу о 10 год. 32 хв. 30.03.2020 зателефонував ОСОБА_28 та в ході розмови, застосовуючи погрози, вимагав від останньої надати йому грошові кошти у сумі 1000 доларів США.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_9 , будучи 02.04.2020 року затриманим працівниками УСБУ в Закарпатській області, знаходячись під вартою в ДУ Закарпатська УВП №9, використовуючи номери контактних операторів НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 та НОМЕР_9 зателефонував ОСОБА_16 з приводу вчинення необхідних дій щодо потерпілої ОСОБА_28 .

Обвинувачений ОСОБА_16 в період квітня 2020 року діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , зустрічався з ОСОБА_28 за місцем її проживання та неодноразово телефонував їй та висував незаконні вимоги щодо передачі грошових коштів у сумі 4500 доларів США, які супроводжувались погрозами вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій та її близьким родичам, а також погрозами щодо пошкодження її майна.

Так, близько 19 год. 30 хв. 18.04.2020 обвинувачений ОСОБА_16 , знаходячись на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_28 отримав від потерпілої грошові кошти у сумі 220 доларів США, частину яких мав передати ОСОБА_9 .

Близько 17 години 22.04.2020 обвинувачений ОСОБА_16 , діючи умисно, з корисливих мотивів, приїхав до місця проживання ОСОБА_28 з метою отримання від неї грошових коштів у сумі 300 доларів США, після отримання яких від потерпілої був затриманий співробітниками УСБУ в Закарпатській області.

Таким чином, у період з травня 2019 року по 22.04.2019 ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 вимагали з погрозою насильства над ОСОБА_28 та її близькими родичами, пошкодження їхнього майна грошові кошти, отримавши від ОСОБА_28 у період з червня 2019 року по 22.04.2020 грошові кошти у сумі 4 200 доларів США, 15 000 гривень та 16 000 гривень у вигляді послуг по встановленню пам`ятників, завдавши потерпілій ОСОБА_28 матеріальну шкоду на загальну суму 147 565,96 гривень.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 22.03.2020 року о 10 год. 30 хв. разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_18 використовуючи транспортний засіб марки «БМВ» зеленого кольору з д.р.н.з. НОМЕР_2 , Словацької Республіки, прибув за місцем проживання ОСОБА_22 за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 , діючи умисно, незаконно заволодів паспортом громадянки України, виданим на ім`я ОСОБА_22 , 21.06.2019 року органом №219, запис №046, номер паспорта № НОМЕР_3 та паспортом громадянки України для виїзду за кордон, виданий на ім`я ОСОБА_22 29.01.2020 року органом №2111, запис №046, номер паспорта НОМЕР_10 , який 02.04.2020 було виявлено та вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_18 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, обвинувачений ОСОБА_18 , в невстановлений слідством час та місці отримав у своє розпорядження сорок три спортивно - мисливські гвинтівкові патрони кільцевого запалення калібру .22LR, які призначені для стрільби із зброї калібру 22LR., які незаконно, без передбаченого законом дозволу зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 до 02.04.2020- часу виявлення та вилучення співробітниками УСБУ в Закарпатській області в ході проведення обшуку.

В апеляційному порядку вказаний вирок суду оскаржили прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_10 та в її інтересах захисник ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисник ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку із невідповідністю висновків суду вкладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 357 КК України і призначити йому покарання за: ч. 4 ст. 189 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ч. 3 ст. 357 КК України - 3 роки обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_9 покарання - 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та призначити їй покарання за ч. 4 ст. 189 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 189 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_18 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання за: ч. 4 ст. 189 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ч.1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_18 покарання - 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_16 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 189 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_16 покарання - 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України і призначити їй покарання за ч. 4 ст. 189 КК України - 6 років позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор вказує, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 кваліфіковано за ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, його близькими родичами, пошкодження його майна, вчинене організованою групою. Однак, суд першої інстанції у порушення вимог кримінального процесуального закону у своєму рішенні не мотивував з яких саме підстав ним виключено кваліфікуючу ознаку «вчинене організованою групою», формально покликавшись на диспозицію ч. 3 ст. 28 КК України.

Також, прокурор покликається, що при призначенні ОСОБА_16 покарання місцевий суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме не призначив обвинуваченому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України із урахуванням вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2021р. щодо ОСОБА_16 , про який зазначено у мотивувальній частині вироку, адже згідно оскаржуваного вироку кримінальне правопорушення ОСОБА_16 вчинив протягом травня 2019р. - квітня 2020р., тобто до вироку від 21.07.2021р.

Крім цього, не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 189 КК України та доведеності її вини, прокурор в апеляційній скарзі стверджує про невідповідність призначеного ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винної внаслідок м`якості. Покликається, що ОСОБА_10 вчинила тяжкий злочини, за який законом передбачено покарання до 7 років позбавлення волі. Місцевим судом не було належним чином враховано особу винної, характер скоєних кримінальних правопорушень, у повній мірі не враховано, що ОСОБА_10 належних висновків для себе зробила, вину в інкримінованому злочині не визнала, не розкаялася, а тому не заслуговує на призначення майже мінімального покарання, яке не сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор просить під час апеляційного розгляду провадження допитати потерпілих, обвинувачених, дослідити протоколи негласних слідчих (розшукових) дій.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на очевидну недопустимість доказів, які було зібрано на підтвердження вини ОСОБА_8 , яка органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, досудове розслідування у якому відповідно до положень ст. 216 КПК України повинно здійснюватися органами Національної поліції. Однак у порушення вимог КПК України досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснено слідчими органів служби безпеки, що є підставою для визнання зібраних ними докази недопустимими. Проте місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання цих доказів недопустимими та визнав обвинувачену винною у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Зазначає, що слідчим відділом УСБУ у Закарпатській області необхідно було протягом 24 годин внести відомості до ЄРДР за ст. 189 КК України та повідомити прокурора про початок досудового розслідування, а прокурор повинен був винести постанову, якою визначити підслідність кримінального провадження відповідно до ст. 216 КПК України за слідчими органами Національної поліції.

Захисник вважає, що визначення у даному кримінальному провадженні прокурором підслідності за слідчим відділом УСБ України у Закарпатській області суперечить вимогам ст. 216 КПК України. Обвинуваченими у даному кримінальному провадженні не було вчинено жодного кримінального правопорушення, яке підслідне слідчим органам безпеки.

Також в апеляційній скарзі захисник покликається, що наведені у вироку показання свідків суперечать тим показанням, які вони давали у судовому засіданні, а також у вироку не зазначено показання одного з свідків.

Наголошує, що місцевий суд не врахував доводи сторони захисту в частині неправильного застосування кримінального закону, оскільки між ОСОБА_8 , ОСОБА_31 та потерпілими були боргові відносини. Потерпілі ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та ОСОБА_28 визнали факт отримання від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошових коштів в борг, що є підставою для перекваліфікацію дій обвинувачених з ч. 2 ст. 189 КК України на ст. 355 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Наведені у цій апеляційній скарзі доводи та мотиви є аналогічними доводам та мотивам, наведеним захисником ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок щодо обвинувачених та закрити відносно них кримінальне провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 , так само як і захисник ОСОБА_7 стверджує, що місцевий суд не мав права враховувати надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки такі є недопустимими через те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, а відтак і збирання усіх доказів, здійснено слідчими органів служби безпеки, хоча відповідно до положень ст. 216 КПК України досудове розслідування повинно було здійснюватись органами Національної поліції. Також звертає увагу, що обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні не було вчинено жодного кримінального правопорушення, яке підслідне слідчим органам безпеки, і визначення у даному кримінальному провадженні прокурором підслідності за слідчим відділом УСБ України у Закарпатській області суперечить вимогам ст. 216 КПК України. Однак суд не задоволив клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими. Зазначає, що слідчим відділом УСБУ у Закарпатській області необхідно було протягом 24 годин внести відомості до ЄРДР за ст. 189 КК України та повідомити прокурора про початок досудового розслідування, а прокурор повинен був винести постанову, якою визначити підслідність кримінального провадження відповідно до ст. 216 КПК України за слідчими органами Національної поліції.

Аналогічно стверджує про невідповідність наведених у вироку показань свідків тим показанням, які свідки давали у судовому засіданні, та відсутність у вироку показань одного з свідків. Вважає, що з урахуванням показань потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та ОСОБА_28 при отримання ними від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошових коштів в борг, є підстави для кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ст. 355 КК України.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_10 та ухвалити новий вирок, яким обвинувачену визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдати у зв`язку із недоведеністю іі вини, а кримінальне провадження закрити.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що вирок суду є незаконним, допущено неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує про відсутність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Захисник вказує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам полягає у тому, що відповідно до витягу з ЄРДР відомості про дане кримінальне провадження внесено 23.03.2020р. в ЄРДР за матеріалами правоохоронних та контролюючих органів про виявлення фактів підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, однак у матеріалах кримінального провадження не містять жодних відомостей, які б підтверджували наявність інформації про підготовку та вчинення кримінальних правопорушень. У матеріалах кримінального провадження є заява ОСОБА_24 , зміст якої не підтверджено жодними доказами, оскільки вимога повернення боргу є законною, а з боку ОСОБА_10 відсутнє вимагання та погрози. При цьому у протоколі відсутні дані про час, дату, місце та обстановку вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, а також відсутні дані про час, дату, місце та спосіб повідомлення правоохоронні органі про протиправну діяльність обвинуваченої. При судовому розгляді потерпіла ОСОБА_24 не змогла пояснити чи підтвердити ті чи інші події.

Крім цього, показання потерпілої ОСОБА_24 , надані у судовому засіданні місцевого суду, відрізняються від її показань, наданих на досудовому слідстві, що підтверджує існування цивільно-правових відносин з обвинуваченою та законність її вимоги про повернення коштів. Ця обставина також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_32 . При цьому, показання свідка ОСОБА_33 , наданих у судовому засіданні, також відрізняється від її показань, наданих на досудовому слідстві. Захисник стверджує, що висновки суду щодо погроз з боку ОСОБА_34 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки свідок ОСОБА_25 не давала таких показань, які наведено у вироку. Також покликається, що місцевий суд взагалі не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_35 та не обґрунтував таке рішення.

Покликається, що під час судового розгляду не було допитано в якості свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , які на стадії досудового розслідування підтвердили факт існування боргових зобов`язань ОСОБА_24 перед ОСОБА_10 . Також не було допитано свідків ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , які у ході допитів під час досудового розслідування повністю спростували показання потерпілої ОСОБА_24 щодо вимагання коштів та погроз останній з боку ОСОБА_10 .

Акцентує, що відповідно до вимог КПК України досудове розслідування у даному кримінальному провадженні повинно було здійснюватись органами Національної поліції, і оскільки прокурор не вирішив питання про скерування цього кримінального провадження до цього органу, то усі слідчі та процесуальні дії, проведені слідчими УСБУ в Закарпатській області не можна вважати законними. При цьому, звертає увагу, що постанова прокурора про визначення підслідності фактично є невмотивованою та містить у собі обставини, які не відповідають дійсності. Вказує, що даною постановою прокурора не змінювалась підслідність і досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось лише слідчими УСБУ в Закарпатській області. Вважає, що у прокурора не було підстав доручати здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні іншому органу, ніж той що прямо визначений ст. 216 КПК України.

Вказує, що під час апеляційного розгляду необхідно повторно допитати свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_33 , ОСОБА_41 ..

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_11 змінив прохальну частину апеляційних вимог та просив оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок щодо неї, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої апеляційні вимоги обвинувачена мотивує тим, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що докази, які було зібрано на підтвердження її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, є недопустимими, оскільки зібрані органом досудового розслідування, який відповідно до положень ст. 216 КПК України не мав права здійснювати досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. Вважає, що визначення у даному кримінальному провадженні прокурором підслідності за слідчим відділом УСБ України у Закарпатській області суперечить вимогам ст. 216 КПК України. Обвинуваченими у даному кримінальному провадженні не було вчинено жодного кримінального правопорушення, яке підслідне слідчим органам безпеки, а тому підслідність цього кримінального провадження повинна була бути визначена за органом Національної поліції.

Звертає увагу, що наведені у вироку показання свідків суперечать тим показанням, які вони давали у судовому засіданні, а також у вироку не зазначено показання одного з свідків. Наголошує, що місцевий суд не врахував доводи сторони захисту в частині неправильного застосування кримінального закону, оскільки між нею та потерпілою ОСОБА_24 були боргові відносини, оскільки остання брала у неї грошові кошти в борг, що є підставою для перекваліфікації дій з ч. 2 ст. 189 КК України на ст. 355 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_14 та виправдати його у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що оскаржуваний вирок винесено без урахування дійсних обставин справи, такий постановлено з порушеннями як матеріального так і процесуального права.

Захисник зазначає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні з попередньою кваліфікацію діяння за ч.2 ст. 189 КК України здійснювалось слідчими підрозділами УСБУ Закарпатської області та СВ ГУНП Закарпатської області. З моменту реєстрації (23.03.2020 року), заяви, досліджені в судовому засіданні, були написані потерпілими до УСБУ в Закарпатській області і там зареєстровані. Проте, слідчий відповідно до вимог ст.214 КПК України не вніс вказані відомості до ЄРДР, а заяви потерпілих невідомим чином, без відповідної реєстрації з`явились в Прокуратурі Закарпатської області і були внесені до ЄРДР. При цьому в цей же день першим заступником прокурора області ОСОБА_42 було винесено постанову про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу. Тобто фактично передоручено УСБУ в Закарпатській області проводити досудове розслідування з підстав того що потерпілі звертались неодноразово в органи поліції, де інформація не вносилась до ЄРДР. Водночас у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наведених у постанові прокурора обставин. Отже, в порушення вимог КПК України прокурор не вирішив питання про спрямування вказаного кримінального провадження щодо дій підозрюваних осіб для розслідування до належного правоохоронного органу, а відтак усі процесуальні та слідчі дії, що були здійснені слідчими УСБУ в Закарпатській області до 03.06.2020р. та після 23.07.2020р. не можна визнати законними.

Крім цього, звертає увагу, що 08.04.2020р. також було внесено відомості до ЄРДР за № 0000162 за ч.2 ст.189 КК України, і прокурор ОСОБА_43 своєю постановою доручив розслідувати даний злочин УСБУ в Закарпатській області, при цьому навіть не навів мотивів визначення підслідності, яка суперечить вимогам КПК України. У подальшому дане провадження було об`єднане з провадженням № 0000132 та визначено загальний № 0000132. Також 03.06.2020р. прокурором ОСОБА_42 все ж таки було змінено підслідність на органи національної поліції, але 23.07.2020р. знову повернуто розслідувати УСБУ в Закарпатській області.

Наголошує, що постанови прокурора про визначення підслідності, окрім постанови від 03.06.2020р., фактично є немотивованими та містять у собі посилання на обставини, що не відповідають дійсності та чинному законодавству, у тому числі в частині зазначення підстав для визначення підслідності слідчим УСБУ в Закарпатській області, оскільки починаючи з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось виключно слідчими органами УСБУ в Закарпатській області. Національною поліцією будь - яке досудове розслідування, а відтак і таке, яке б можна було визнати неефективним, не було проведено. Не погоджується із посиланням у вироку на постанову №51-2917км20 від 09.02.2021 як на позицію Верховного Суду, оскільки за вказаними реквізитами в ЄДРСР відсутній документ під такою назвою. За наведених обставин, як стверджує захисник, фактично всі докази, які були отримані слідчими УСБУ в Закарпатській області є недопустимими і не можуть бути підставами для прийняття рішень судом.

Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_24 повідомила, що обвинуваченого ОСОБА_14 вона бачила виключно за кермом автомобіля, будь яких погроз від нього вона не чула, коштів не надавала та будь яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_14 вона не має.

Згідно наведених у вироку показань потерпілої ОСОБА_28 , серед іншого вона вказала, що ОСОБА_14 та ОСОБА_44 неодноразово чинили на неї психологічний тиск та погрожували її родині. При цьому, в показах які вона надала безпосередньо суду нею було вказано те, що обвинуваченого ОСОБА_14 вона ні разу не бачила і будь яких претензій до нього не має. Потерпіла ОСОБА_22 також у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_14 будь-яких незаконних дій до неї не вчиняв і до нього будь - яких претензій вона не має.Також звертає увагу, що жоден з свідків не надав інформацію про будь-які протизаконні дії ОСОБА_14 .

Крім цього, захисник покликається, що протоколи впізнання ОСОБА_14 суперечать вимогам передбаченим ст.288 КПК України. У всіх протоколах впізнання де фігурує ОСОБА_14 особи його впізнають як «людину яка була в автомобілі» , та «приїжджав разом з іншими» при чому ніхто не вказав на факт вчинення злочину ОСОБА_14 . Окрім того ні в протоколі впізнання ні в інших документах не зазначено опису особи яку необхідно впізнати і риси за якими ніби то впізнано особу описуються як «зовнішнім виглядом, кольором очей тіло будовою та рисами обличчя», всіх осіб яких впізнавали по фотокарткам описують за вказаними рисами. Вказані протоколи впізнання за фотокартками не можуть бути належними доказами у даній справі.

Звертає увагу на висновок фоноскопічної експертизи № 4473-4492 від 12.08.2020р., яку враховано як доказ вини обвинуваченого. Вказує, що при проведенні даної експертизи експертом досліджувались записи, які не є речовими доказами по вказаному провадженню та отримані у поза процесуальний спосіб , що грубо порушує право обвинуваченого на захист. Так, для проведення цієї експертизи експерту було надано для порівняння два диски з умовно - вільними зразками та експериментальними зразками голосу ОСОБА_14 . Однак, 15.05.2020р. слідчим було винесено постанову про відібрання взірців голосу, і згідно протоколу від 15.05.2020р. ОСОБА_14 , у присутності захисників, відмовився від проведення вказаної слідчої дії. Інших слідчих дій при яких б відбувалось відібрання взірців голосу не проводилось і ухвал про примусове відібрання взірців голосу теж слідчим пред`явлено не було. В описовій частині цієї експертизи експертом зазначено, що для порівняння голосу було надано два диска з записом допиту ОСОБА_14 та диск з записами судового засідання при обранні запобіжного заходу ОСОБА_14 . Проте, згідно протоколів допитів будь якого звукозапису під час допитів ОСОБА_45 у межах вказаного провадження не проводилось , і походження даного звукозапису є сумнівним та явно отриманим поза межами визначеними КПК України. Щодо запису судового засідання при обранні запобіжного заходу ОСОБА_14 то у матеріалах справи взагалі відсутній такий доказ як даний звукозапис, тобто його не було отримано ні за запитом слідчого, ні тимчасовим доступом ні якимось іншим чином, та не було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 просить дослідити апеляційний суд документи, які він згадує у своїй апеляційній скарзі та вважає недопустимими, та прийняти рішення про їх недопустимість. Також просить дослідити звуко-відеозаписи судових засідань, у яких допитувалися свідки та потерпілі з метою спростування даних, які викладено в оскаржуваному вироку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що вирок суду є незаконним, винесений з порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильною оцінкою доказів.

Стверджує про відсутність доказів вини ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст 189 КК України. Зазначає, що показання потерпілих та свідків, які враховано місцевим судом, не є і не можуть бути доказом вини обвинуваченого ОСОБА_16 , такі не свідчать про вчинення ними кримінального правопорушення, а навпаки, доводять зворотне. Покликається, що у суді першої інстанції сторона обвинувачення не довела обставин, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України.

Зазначає, що в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_46 та потерпіла ОСОБА_47 не підтвердили причетність обвинуваченого ОСОБА_16 до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Допитані свідки також цього не підтвердили, навпаки ствердили про його непричетність до будь якого кримінального правопорушення. Потерпілими та свідками підтверджено, що кошти позичалися, тобто існували боргові зобов`язання, але жодної причетності ОСОБА_16 до того не має. Викладені в обвинувальному акті щодо потерпілої ОСОБА_48 обставини, взагалі не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.

Наголошує, що згідно досліджених письмових доказів, у тому числі НСРД, ОСОБА_49 ні разу не погрожував потерпілій ОСОБА_28 та не вимагав від неї коштів, а навпаки було запропоновано певний шлях погашення існуючої у неї заборгованості на що вона вказала сама, що боргує і хоче погасити заборгованість, а тому такі дії ОСОБА_16 не підпадають під кваліфікацію ч. 2 ст. 189 КК України. Більшість досліджених доказів не мають жодного відношення до даного кримінального провадження, не є оригіналами та не можуть бути належними та попустами доказами у даній справі.

Також звертає увагу, що у цьому кримінальному провадженні докази зібрані неповноважним органом досудового розслідування, що визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими. Отже, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_16 ґрунтується на доказах, які є неналежними та недопустимими докази, здобуті з порушенням вимог КПК та чинного законодавства. Вказує, що до матеріалів справи долучені конверти з відеозаписами НСРД та конверти з звукозаписом розмов - копії дисків, а тому такі є недопустимими доказами, оскільки згідно ч. 3 ст. 99 КПК України сторона обвинувачення повинна надати суду оригінал документа.

Просить дослідити в ході апеляційного розгляду усі наявні у справі докази.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 просить вирок суду щодо ОСОБА_18 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає усі докази по справі недопустимими, оскільки орган досудового розслідування, а саме СБУ не мали права в розумінні ст.216 КПК України здійснювати дане досудове розслідування у цій категорії справ, тобто було порушено предметну підслідність. Звертає увагу, що з урахуванням положень ст. 216 КПК України підслідність статей 189, 263 КК України визначено за слідчими органами Національної поліції України. Вважає, що органом обвинувачення визнаний факт порушення підслідності, оскільки 03 червня 2020 року першим заступником прокурора Закарпатської області ОСОБА_50 було винесено постанову, згідно якої досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000132 за ч. 4 ст. 189 КК України було визначено за СУ ГУНП в Закарпатській області.

Звертає увагу, що під час проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не було встановлено причетність ОСОБА_18 та інших обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, яке підслідне органам безпеки. Таким чином, 23.03.2020 року після внесення вказаних відомостей до ЄРДР вказані відомості слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області необхідно було на протязі 24 годин внести до ЄРДР за ст. 189 КК України та повідомити прокурора про початок досудового розслідування, а прокурор повинен був винести постанову, якою визначити підслідність згідно статті 216 КК України за слідчими органами Національної поліції України. Однак першим заступником прокурора Закарпатської області ОСОБА_42 , начальником відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_51 , в.о. начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_52 прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_43 , всупереч вимогам статті 216 КПК України підслідність за ст. 189 КК України було визначено за слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області. Дана обставина є підставою для визнання всіх зібраних у даному кримінальному провадженні доказів недопустимими згідно п. 2 ч.3 ст. 87 КК України.

Також захисник стверджує, що показання потерпілих та свідків, наведені у вироку, суперечать тим, які вони давали в судовому засіданні. Наведені у вироку показання потерпілої ОСОБА_28 про те, що ОСОБА_18 неодноразово чинив психологічний тиск в жовтні 2019 року прийшли до неї додому, погрожували їй та її дітям, вимагав гроші, які вона частково у жовтні 2019 та березні 2020 року по мірі можливості надавала, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у судовому засіданні під час допиту потерпіла заявила що обвинуваченого в перший раз бачить.

Крім цього, місцевий суд не врахував доводи сторони захисту у частині неправильного застосування кримінального закону, так як між обвинуваченими та потерпілими були боргові відносини. Потерпілі ОСОБА_24 , ОСОБА_53 , та ОСОБА_28 одноголосно визнали факт отримання від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошових коштів в борг, що є підставою для перекваліфікації дій обвинувачених з ч. 2 ст. 189 КК України на ст. 355 КК України.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_18 за ч. 1 ст. 263 КК України , захисник стверджує, що обшук за місцем проживання обвинуваченого, у ході якого було виявлено 43 патрони, які є боєприпасами, був проведений з численними порушеннями законодавства. Працівники УСБУ провели обшук у приміщенні, у якому загалі нікого на той момент не було, зайшли до помешкання, яке не було зачинено, що видно на відеозапису з проведення обшуку. Вважає, що вільний доступ до будинку свідчить про те, що туди міг зайти будь хто та підкинути патрони, які навіть не містять відбитків пальців обвинуваченого.

Просить дослідити звуко-відеозаписи судових засідань, у яких допитувались свідки та потерпілі, оскільки суперечення в свідченнях стали відомі після ухвалення вироку. Також просить дослідити протокол та відеозапис з обшуку помешкання обвинуваченого.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, навівши аналогічні мотиви у судовому засіданні, просив таку задоволити. Заперечив апеляційні скарги сторони захисту, з огляду на безпідставність таких.

Обвинувачені та їх захисники підтримали апеляційні скарги подані в інтересах обвинувачених, з наведених у них мотивів, та просили такі задоволити. Апеляційну скаргу прокурора заперечили, покликавшись на необґрунтованість такої.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, приходить до таких висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення, тощо.

При цьому, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні повинно бути зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок не відповідає цим вимогам закону.

Згідно обвинувального акта органом досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 по епізодах із потерпілими ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_28 кваліфіковано за ч. 4 ст. 189 КК України.

Крім цього органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковано ще за ч. 3 ст. 357 КК України, а дії ОСОБА_18 - за ч. 1 ст. 263 КК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 189 КК України і лише по епізоду з потерпілою ОСОБА_24 .

Згідно оскаржуваного вироку, місцевий суд дійшов висновку, що суспільно небезпечні дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 складають просту форму співучасті і повністю охоплюються кваліфікуючою ознакою - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, а тому виключив із їх обвинувачення кваліфікуючу ознаку вчинення злочину організованою групою та кваліфікував дії ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 189 КК України, а саме як вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, їх близькими родичами, погрозами пошкодження їх майна, вчиненого ними за попередньою змовою групою осіб. Також, місцевий суд визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 357 КК України, а саме незаконне заволодінні паспортом та іншим важливим документом та обвинувачення ОСОБА_18 за ст. 263 ч.1 КК України, а саме зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Також, за наслідками судового розгляду суд визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 189 КК України, а саме як вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, його близькими родичами, пошкодженням його майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Як зазначено у мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції встановив, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном та грошовими коштами мешканців Мукачівського району Закарпатської області, шляхом їх вимагання із застосуванням погроз насильства, погроз пошкодження та знищення майна, займалися підшукуванням серед мешканців Мукачівського району соціально-незахищених осіб, та осіб які перебували в скрутному матеріальному становищі, надаючи вказаним особам грошові кошти в борг чи створювали надання удаваної допомоги та послуг, з метою подальшого вимагання грошових коштів від потерпілих та з метою незаконного отримання коштів від потерпілих, здійснювали вимагання на підставі існуючих та надуманих зобов`язань, що виникали з підстав непередбачених законодавством України, а так само використовували факти існуючих зобов`язань для заволодіння майном, правом на майно та для вчинення дій майнового характеру зі сторони потерпілих осіб, за наведених у вироку обставинах.

Як вже зазначалось, згідно матеріалів справи у даному кримінальному провадженні потерпілими є ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_28 .

Згідно наведеного в оскаржуваному вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, по епізоду із потерпілою ОСОБА_24 місцевий суд констатував, що у період з 17 березня 2020 року по 02 квітня 2019 року (хоча події закінчились 02 квітня 2020 року, а не 02 квітня 2019 року, як зазначено у вироку) обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 вимагали з погрозою насильства та заподіянням насильства над ОСОБА_24 та її близькими родичами, пошкодження їх майна, отримавши 02.04.2020 від потерпілої грошові кошти у сумі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу валют Національного банку України складає 13876,9 гривень, та завдали потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму, заподіявши останній тілесні ушкодження.

Отже, як встановив місцевий суд, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_24 було вчинено у співучасті усіма обвинуваченими, у тому числі і ОСОБА_16 .

Однак, описуючи у вироку обставини вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_24 місцевий суд взагалі не зазначив роль ОСОБА_16 у вчиненні даного злочину, не вказав, які саме дії вчинив ОСОБА_16 щодо потерпілої.

При цьому, згідно наведених у вироку показань потерпілої ОСОБА_24 , остання ствердила, що ОСОБА_16 їй телефонував та погрожував і вимагав повернути кошти.

Тобто, з оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_16 винен у вчиненні злочину щодо потерпілої ОСОБА_24 , однак його конкретні дії по даному епізоду судом у вироку не наведено взагалі.

Крім цього, колегією суддів встановлено, що обґрунтовуючи свої висновки про доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину щодо потерпілої ОСОБА_24 , суд першої інстанції покликався, зокрема на показання цієї потерпілої, надані у судовому засіданні місцевого суду, однак у вироку не зазначив про те, що потерпіла ОСОБА_24 у судовому засіданні ствердила, що обвинувачений ОСОБА_14 їй не погрожував (звукозапис судового засідання від 02.11.2020р. та журнал цього ж судового засідання, т.2 а.с. 127-139).

Водночас, місцевий суд у своєму рішенні, як на докази вини обвинувачених покликався, зокрема на дані протоколу пред`явленням осіб для впізнання за фотознімками, в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_24 вказала на ОСОБА_14 , як на особу, яка разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 погрожуючи фізичною розправою, вимагали від неї грошові кошти.

Згідно оскаржуваного вироку місцевий суд не навів мотивів того, чому він взяв до уваги вказаний протокол впізнання при наявності свідчень потерпілої ОСОБА_24 у судовому засіданні про те, що ОСОБА_14 їй не погрожував.

Також, обґрунтовуючи свої висновки, місцевий суд у вироку покликався на показання свідка ОСОБА_25 (мати потерпілої ОСОБА_24 ) та дані протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, в ході проведення яких, як зазначив суд, свідок ОСОБА_25 вказала на ОСОБА_14 та ОСОБА_18 як на осіб, які разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 приїжджали до її доньки ОСОБА_24 , погрожували останній фізичною розправою, вимагали грошові кошти.

Однак, згідно звукозапису судового засідання від 02.07.2021р. та журналу цього ж засідання свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні, відповідаючи на запитання зазначила, зокрема, що ОСОБА_18 вона не знає, його там не було (т.8 а.с. 238-244). Такі свідчення свідка у вироку суду не наведено.

Також, обґрунтовуючи свої висновки, місцевий суд у вироку покликався на показання свідка ОСОБА_33 (сестра потерпілої ОСОБА_24 ) та дані протоколі пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, в ході проведення яких, як зазначив суд, свідок ОСОБА_33 вказала на ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , як на осіб, які разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 приїжджали до її сестри ОСОБА_24 , погрожували останній фізичною розправою, вимагали грошові кошти.

Разом з тим, згідно звукозапису судового засідання 14.07.2021р. та журналу цього ж засідання свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні, відповідаючи на запитання зазначила, зокрема, що ОСОБА_18 здається не знає, а потім ствердила, що ОСОБА_18 їй невідомий (т.9 а.с. 25-37). Такі свідчення свідка у вироку суду не відображено.

Крім цього, згідно наведеного в оскаржуваному вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, по епізоду із потерпілою ОСОБА_22 місцевий суд констатував, що у період із жовтня 2019 року по 02 квітня 2020 року обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 вимагали грошові кошти від ОСОБА_22 з погрозою насильства над та її близькими родичами, пошкодження їхнього майна, а також отримали від ОСОБА_22 грошові кошти у сумі 1500 доларів США, 300 Євро та 10000 гривень, нанесли останній тілесні ушкодження та незаконно заволоділи її особистими документами, внаслідок чого завдали потерпілій фізичну, моральну та матеріальну шкоду.

Описуючи у вироку обставини вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_22 місцевий суд вказав, зокрема, що у лютому 2020 року ОСОБА_22 , піддаючись погрозам насильницького характеру з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , передала ОСОБА_9 на вулиці в центрі села Великі Лучки Мукачівського району 300 доларів США.

Однак, у вироку суду не вказано коли, як і за який обставин саме обвинувачений ОСОБА_16 висловлював потерпілій ОСОБА_22 погрози насильницького характеру з метою передачі нею грошових коштів, оскільки в описаних у вироку подіях, за яких відбувалось вимагання у ОСОБА_22 грошей про конкретні дії ОСОБА_16 чи його присутність при подіях, які відбувались не згадується, зокрема до лютого 2020 року, а також і після цього.

При цьому, згідно наведених у вироку показань потерпілої ОСОБА_22 , остання у судовому засіданні місцевого суду вказала на те, що ОСОБА_16 приїжджав з погрозами. Також, обґрунтовуючи вирок суду місцевий суд покликався на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, в ході проведення якого, як зазначив суд, потерпіла ОСОБА_22 вказала на ОСОБА_16 , як на особу, яка разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 погрожували їй фізичною розправою, вимагали від неї грошові кошти.

Водночас згідно наведених у вироку фактичних обставин вчиненого злочину щодо ОСОБА_22 , до останньої приїжджали тільки ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_8 .

Також суд у вироку покликався, зокрема, на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, в ході проведення якого свідок ОСОБА_54 (мати потерпілої ОСОБА_22 ). вказала на ОСОБА_14 як на особу, яка разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 приїжджали до її доньки, погрожували фізичною розправою, вимагали грошові кошти.

Водночас, згідно звукозапису судового засідання від 10.12.2021р. та журналу цього ж судового засідання свідок ОСОБА_54 вказала, зокрема, що ОСОБА_14 може раз бачила у центрі, до неї не приходив, нічого не просив (т.10 а.с. 141-147). Такі показання свідка у вироку не наведено.

Крім цього, згідно наведеного в оскаржуваному вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, по епізоду із потерпілою ОСОБА_28 місцевий суд констатував, що у період з травня 2019 року по 22 квітня 2019 року (хоча події закінчились 22 квітня 2020 року, а не 22 квітня 2019 року, як зазначено у вироку) ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 вимагали з погрозою насильства над ОСОБА_28 та її близькими родичами, пошкодження їхнього майна грошові кошти, отримавши від ОСОБА_28 у період з червня 2019 року по 22.04.2020 грошові кошти у сумі 4 200 доларів США, 15 000 гривень та 16 000 гривень у вигляді послуг по встановленню пам`ятників, завдавши потерпілій ОСОБА_28 матеріальну шкоду на загальну суму 147 565,96 гривень.

Отже, як встановив місцевий суд, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_28 було вчинено у співучасті обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 .

Однак, згідно обвинувального акту органом досудового розслідування у вчиненні злочину щодо потерпілої ОСОБА_28 обвинувачувались не тільки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , а й ОСОБА_18 та ОСОБА_14 .

Водночас жодних висновків та мотивів місцевого суду про недоведеність участі ОСОБА_18 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_28 у вироку суду не наведено.

Більше того, описуючи у вироку обставини вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_28 місцевий суд зазначив, що 10 лютого 2020 року ОСОБА_28 , піддаючись погрозам нанесення тілесних ушкоджень їй та її родині з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , перебуваючи у своєму будинку передала вказаним особам 10000 гривень.

Відтак, із наведеного у вироку є незрозумілими висновки місцевого суду з приводу участі ОСОБА_18 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_28 .

Крім цього, обґрунтовуючи свої висновки місцевий суд покликався на показання потерпілої ОСОБА_28 , надані у судовому засіданні місцевого суду.

Згідно наведених у вироку показань потерпілої ОСОБА_28 , остання у судовому засіданні зазначила, зокрема, що ОСОБА_14 та ОСОБА_44 неодноразово чинили на неї психологічний тиск, в жовтні 2019 року прийшли до неї додому, погрожували їй та її дітям, вимагали гроші, які вона частково у жовтні 2019 та березні 2020 року по мірі можливості надавала.

Однак згідно звукозапису судового засідання від 02.11.2020р. та журналу цього ж судового засідання потерпіла ОСОБА_28 ствердила, що обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_18 до неї не підходили і їх вона не знає (т.2 а.с. 127-139).

Також у матеріалах справи наявна заява потерпілої ОСОБА_28 від 02.11.2020р., подана до суду першої інстанції, у якій, зокрема зазначено, що ОСОБА_14 та ОСОБА_18 їй взагалі невідомі (т.2 а.с. 151).

У той же час, на обґрунтування своїх висновків місцевий суд покликався також на дані протоколів пред`явленнями осіб для впізнання за фотознімками, в ході проведення яких потерпіла ОСОБА_28 вказала на ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , як на осіб, які разом з іншими особами приїжджали до неї за грошовими коштами.

Також, обґрунтовуючи свої висновки, місцевий суд у вироку покликався на показання свідка ОСОБА_55 (чоловік потерпілої ОСОБА_28 ) та дані протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, в ході проведення яких свідок ОСОБА_55 вказав на ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , як на осіб, які приїжджали за грошовими коштами.

Однак, згідно звукозапису судового засідання від 28.07.2021р. та журналу цього ж судового засідання свідок ОСОБА_55 у судовому засіданні ствердив, що знає тільки ОСОБА_9 , інших не бачив нікого (т.9 а.с. 109-118). Хоча такі свідчення свідка у вироку суду не відображено.

В апеляційній скарзі прокурор просить, зокрема, визнати обвинувачених винним за обвинуваченням, пред`явленим стороною обвинувачення. Водночас сторона захисту в апеляційних скаргах вказує про недоведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень. При цьому, як сторона обвинувачення, так і сторона захисту в апеляційних скаргах ставить питання про повторне дослідження апеляційним судом наявних у справі доказів.

Однак, ураховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що на даному етапі повторне дослідження апеляційним судом наявних у справі доказів є передчасним, оскільки викладені в оскаржуваному вироку фактичні обставини справи не дають чіткого розуміння, що саме було встановлено судом першої інстанції, зокрема у частині участі кожного з обвинувачених по кожному епізоду, і висновки суду у цій частині містять суперечності.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції, який здійснює перегляд судових рішень місцевих судів, позбавлений можливості перевірити доводи апеляційних скарг, поданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, оскільки наведені у вироку висновки місцевого суду є неоднозначними.

Крім цього, колегія суддів враховує, що наведені у вироку показання потерпілої ОСОБА_28 частково не відповідають тим показанням, які потерпіла надала у судовому засіданні суду першої інстанції, про що зазначено вище.

Показання вказаних вище свідків у вироку наведено не повністю і такі не узгоджуються із іншими наведеними у вироку доказами, про що також зазначено вище, що у свою чергу вказує на суперечливість досліджених судом доказів, які мають істотне значення для висновків суду.

Згідно наведених у вироку мотивів прийнятого у справі рішення суперечливість досліджених у справі доказів, якими суд обґрунтував своє рішення, залишилась без уваги суду першої інстанції.

Як передбачено положеннями ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, зокрема, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, тощо.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Наведені вище обставини у сукупності ставлять під сумнів законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного вироку суду. Колегія суддів визнає, що оскаржуваний вирок ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді слід ретельно перевірити апеляційні доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, та з урахуванням встановленого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Також колегія суддів враховує, що оскаржуваним вироком обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_18 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було залишено без змін до вступу вироку у законну силу.

Відтак, у зв`язку із скасуванням вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2022 року щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 та призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_18 слід продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції, але не довше ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 задоволити частково.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2022 року щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 скасувати та призначити у цьому кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції, але не довше ніж на 60 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: