ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/760/19 Номер провадження 11-кп/814/1931/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 26 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 травня 2019 року за №0000165, задоволено клопотання прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 червня 2023 року обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 26 квітня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити заставу. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: стороною обвинувачення не обґрунтовано заявлене клопотання, не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не судимий, має: міцні соціальні зв`язки, на утриманні сім`ю, зокрема малолітню дитину, хронічну хворобу, позитивно характеризується та майже 4 роки перебуває під вартою, в той час як тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення сама по собі не є достатньою підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; матеріали кримінального провадження не містять доказів, які би поза розумним сумнівом свідчили про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він і його співучасник 26 травня 2019 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, діючи за попередньою змовою групою осіб між собою, для вчинення розбійного нападу проникли в житловий будинок по АДРЕСА_2 , де з метою заволодіння чужим майном вчинили на ОСОБА_9 , з якою знаходилось двоє дітей, напад, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, в ході якого скотчем зв`язали руки й заклеїли рот ОСОБА_9 , співучасник ОСОБА_8 завдав електрошокером приблизно 5 ударів розрядом електричного струму в голову й шию ОСОБА_9 , чим заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді: рубцево-зміненої тканини шкіри у верхній третині шиї зліва та двох подібних ділянок в середній третині шиї ззаду з правої сторони. Затим ОСОБА_8 та його співучасник заволоділи належними ОСОБА_10 і ОСОБА_9 грошовими коштами в сумі приблизно 200 000 гривень, талонами на пальне: 890 л газу та 260 л дизельного пального, мобільним телефоном «Samsung Galaxy J 5», вартістю 1 000 гривень.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та особу обвинуваченого.

Усупереч доводам апелянта, місцевим судом ураховано тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , а в сукупності з іншими обставинами, які мають правове значення та враховуються при вирішенні даного питання, а тому доводи апелянта в цій частині також є необґрунтованими.

Водночас установлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність у ОСОБА_8 таких соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Посилання ж захисника на позитивну характеристику обвинуваченого не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів провадження. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 не судимий, має малолітню дитину, однак дані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків), які би підтверджували неможливість перебування ОСОБА_8 під вартою не виявлено. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину проти власності, життя та здоров`я потерпілої із застосуванням у жорстокий і цинічний спосіб до неї насильства, зокрема, розрядом електричного струму в будинку, де знаходились її двоє дітей, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Доводи апелянта, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд ураховує тривалий термін перебування під вартою ОСОБА_8 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Що стосується тверджень захисника в судовому засіданні апеляційної інстанції, які зводяться до постановлення в порушення вимог закону оскаржуваної ухвали одноособово головуючим суддею з посиланням на те, що розгляд даного кримінального провадження здійснюється колегіально в складі трьох суддів, то вони позбавлені підстав.

Абзацом 5 п.20-5 перехідних положень КПК України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено особливості розгляду окремих питань під час судового провадження, відповідно до яких в разі неможливості у визначений КПК України строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою воно може бути розглянуто головуючим.

При цьому, за змістом викладеного вище, вид причини неможливості розгляду відповідного питання колегіальним складом суду не є конструктивною ознакою даної норми з огляду на відсутність закріплення у ній зв`язку характеру цієї причини з можливістю застосування прямо передбачених законом особливостей розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу під час судового провадження в умовах карантинних заходів, що має тимчасовий характер.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням унесених змін) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України встановлено карантин і продовжено його дію, встановлену попередніми постановами Кабінету Міністрів України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суддя ОСОБА_11 - член колегії суддів, якою здійснюється розгляд справи щодо ОСОБА_8 , перебувала у відрядженні з 23 до 28 квітня 2023 року, що підтверджується протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 10 січня 2023 року й наказу Октябрського районного суду м. Полтава №6.2/а.с від 18 квітня 2023 року (а.п.72-74).

За попереднім судовим рішенням обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 квітня 2023 року (субота).

У силу ч.ч.2, 3 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Зважаючи на наведене вище, з огляду на вимоги дотримання строків, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, розгляд питання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою головуючим суддею відповідає приписам абз.5 п.20-5 перехідних положень КПК України, а посилання захисника на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є неспроможними.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 26 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4