ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 687/802/19

Провадження № 11-кп/4820/284/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2019 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вільхівці Кам`янець-Подiльського (колишнього Чемеровецького) району Хмельницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 09 листопада 2018 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року вирок змінено, закрито провадження за ч.3 ст.357 КК України, в решті вирок залишено без змін, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 з особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження, умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння чужим майном, спланували спільне вчинення розбійного нападу на сусідку ОСОБА_6 потерпілу ОСОБА_8 та 13 січня 2019 року вчинили на неї розбійний напад за наступних обставин.

13 січня 2019 року, близько 22 години 20 хвилин ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою між собою, прибули до місця проживання ОСОБА_8 , надягнули заздалегідь підготовлені маски типу «балаклави» та рукавички, при цьому особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, взяв з собою сигнальний пістолет марки «EKOL P29 Rev.II» № НОМЕР_1 , а ОСОБА_6 - металевий «лом-лапку», які знаходилися у автомобілі «Mersedes Bens» «E270», іноземний номерний знак НОМЕР_2 , проникли на подвір`я будинку АДРЕСА_1 , підійшли до житлового будинку ОСОБА_8 , пошкодили скляне вікно вхідних дверей за допомогою металевого предмету «лома-лапки». Після цього, особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, демонструючи перед ОСОБА_8 , яка стояла у веранді вказаного будинку, в отвір у вікні сигнальний пістолет марки «EKOL P29 Rev.II» № НОМЕР_1 , зробив з нього один постріл, а потім, просунувши руку через отвір, відчинив зсередини замок та проникли до житлового будинку.

Продовжуючи розбійний напад, особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, у веранді вказаного будинку, умисно завдав удар металевим «ломом-лапкою» в область голови ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, ран м`яких тканин лівої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої тім`яної ділянки голови в проекції тім`яного бугра та лівої лобно-тім`яної ділянки голови, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, потерпіла ОСОБА_8 втекла у коридор будинку та зачинила за собою двері, але особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження та ОСОБА_6 , силою відчинили двері, зайшли в коридор і особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, здійснив один постріл з наявного у нього сигнального пістолету, а потім схопив рукою ОСОБА_8 ззаду за голову та наказав їй стати на коліна, притиснув її голову до підлоги, а потім із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, почав бити її головою об стіну та вимагати грошові кошти, тим часом ОСОБА_6 став ходити по кімнатам потерпілої та шукав грошові кошти.

Надалі особа, щодо якої матеріали справи виділені у окреме провадження завів потерпілу ОСОБА_8 до веранди будинку, поставив на коліна і продовжував тримати її за голову. У цей час, ОСОБА_6 відшукав під матрацом на ліжку, яке стояло в кухні вказаного будинку, грошові кошти у сумі 10000 грн.

Після цього особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, завів потерпілу ОСОБА_8 до кухні, поклав її на підлогу та наказав лежати, погрожуючи при цьому їй вбивством і залишив її на місці злочину.

Таким чином, ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, вчинили нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 10000 грн. та покинули місце вчинення злочину.

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, призначено йому покарання з застосуванням статті 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, окрім житла. На підставі статті 71 КК України, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, окрім житла; до набрання вироком законної сили залишено без змін обраний раніше ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 40 000 грн. (сорок тисяч гривень) моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, у решті позовних вимог відмовлено.

Конфісковано майно ОСОБА_6 , яке арештоване згідно з ухвалою слідчого судді від 27 лютого 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_6 витрати пов`язані з залученням експерта в сумі 2288грн.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 25 травня 2022 року вирок суду першої інстанції залишив без змін, апеляційній скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 17 січня 2023 року касаційні скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року задоволені; ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, окрім житла.

На обґрунтування вказує, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 умисно завдав удар металевим «ломом-лапкою» в область голови ОСОБА_8 та спричинив останній тілесні ушкодження. Потерпіла під час допиту в суді першої інстанції наполягала на тому, що саме ОСОБА_6 наніс їй удар металевим ломом по голові. Однак, у вироку суду її показання перекручені та не відповідають дійсності, а тому твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що він визнав свою вину, не відповідає дійсності, оскільки з його слів і лом, і пістолет були в руках особи, щодо якої справа виділена в окреме провадження - ОСОБА_10 , а ОСОБА_6 не наносив потерпілій ударів ломом по голові.

Окрім того, ОСОБА_6 зазначив, що грошей він не знаходив, припускає, що ОСОБА_10 міг відшукати 10 тисяч гривень, хоча їх йому він не давав.

Суд врахував, що ОСОБА_6 хоча і приймав участь в нападі на потерпілу, проте фізичного насильства не застосовував, не стріляв з пістолета, йому було відведено роль відшукати цінності. У вироку місцевого суду зазначено, що ОСОБА_6 вину визнав, розкаявся у вчиненому, в суді розповів про відомі йому обставини, добровільно відшкодував потерпілій 10 тисяч грн. моральної школи і зобов`язався відшкодувати 40 тисяч грн., визнавши її позовні вимоги.

Однак такі його показання не можна визнати щирими, оскільки кошти в сумі 10 тис. грн. були переведені на ім`я потерпілої перед ухваленням вироку 08.04.2021 року, а злочин був вчинений 13.01.2019 року, тобто через два роки після вчинення злочину, тому добровільність відшкодування спірна.

Судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що злочин ОСОБА_6 вчинив у період іспитового строку, відносно особи похилого віку, а тому були відсутні підстави для застосування судом статті 69 КК України.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок у частині призначення покарання із застосування статті 69 КК України скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, з застосуванням статті 71 КК України остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна; в іншому вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає що вирок місцевого суду є незаконним і необґрунтованим в частині призначеного покарання та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що спричинило невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість.

Прокурор указує, що судом хоч і визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині як обставину, що пом`якшує покарання, однак така обставина носить формальний характер. У ході допиту в судовому засіданні обвинувачений вину не визнав у тому обсязі, який вказаний в обвинувальному акті та підтверджується зібраними доказами, що вказує на відсутність щирості та відвертого визнання своєї провини у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Перед останнім судовим засіданням родичами обвинуваченого здійснено надсилання грошових коштів потерпілій в розмірі 10 тисяч грн, що свідчить про створення образу уявного визнання ОСОБА_6 своєї провини. Крім того, суд безпідставно визнав молодий вік обвинуваченого, як пом`якшуючу обставину, ототожнюючи поняття вказаної обставини, що характеризує особу, із поняттям обставин, які пом`якшують покарання.

Таким чином, за результатами судового розгляду встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування частини моральної шкоди, що не дає підстави для застосування статті 69 КК України, оскільки для її застосування суд повинен установити декілька обставин, що пом`якшують покарання, та мотивувати їх, однак такі відсутні.

Суд усупереч вимог статті 65 КК України не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, зокрема, що обвинувачений не працював, вчинив умисний особливо тяжкий злочин з корисливих мотивів, до його вчинення ретельно готувався з особою, щодо якої справа виділена в окреме провадження, вони завчасно розділили між собою ролі, а також враховуючи похилий вік потерпілої, не обмежилися погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, а застосували його, що значно підвищує суспільну небезпеку їх дій.

Крім того, судом встановлено наявність не знятої та не погашеної судимості у ОСОБА_6 , який належних для себе висновків не зробив та знову вчинив злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 вимоги апеляційних скарг не визнали, просили відмовити у їх задоволенні.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, поважних причин неявки не повідомили, що не перешкоджає апеляційному розгляду, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 надала суду заяву, в якій просить провести апеляційний розгляд у відсутність її та потерпілої, підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила вирок скасувати, ухвалити новий, яким застосувати обвинуваченому більш суворе покарання, а саме у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла. Від клопотання щодо допиту потерпілої ОСОБА_8 відмовилась.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, просив їх задовольнити, наголосив, що обвинувачений в суді першої інстанції вину не визнавав та не розкаювався до останнього судового засідання, вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просив призначити покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням статті 71 КК України, на строк 9 років із конфіскацією майна. Зазначає, що підстав для застосування статті 69 КК України немає.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, думку прокурора з приводу поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_5 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності з вимогами норм Кримінального кодексу України правильно кваліфікував його дії за частиною 3 статті 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за частиною 3 статті 187 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в апеляційному порядку не перевіряються.

В апеляційній скарзі прокурор та представник потерпілої оскаржують рішення суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та просять його скасувати в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не оскаржуючи фактичні обставини справи.

Колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та представника потерпілої про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог статті 69 КК України та призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1, 2, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, обставини цього злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини, у тому числі за наявності рецидиву злочину.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення,

кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Положеннями частини 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

За змістом частини 1 статті 69 КК України рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як убачається з вироку суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинуваченого у вчиненому ним злочині, тяжкість заподіяних наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення, інформацію про особу обвинуваченого, який визнав свою вину повністю, раніше судимий, вчинив новий умисний особливо тяжкий корисливий злочин у період іспитового строку. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки ОСОБА_6 , як сусід потерпілої достовірно знав про її похилий вік.

На обґрунтування застосування вимог статті 69 КК України суд зазначив про наявність обставин, які суттєво пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме щире каяття, добровільне відшкодування частини моральної шкоди, молодий вік обвинуваченого, які суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого та за наявності цих кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд вважав за можливе призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 187 КК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування статті 69 КК України, оскільки суд зобов`язаний встановити не лише наявність пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до позиції Верховного суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, згідно з якою частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Наведені судом першої інстанції обставини колегія суддів не може визнати такими, що свідчать про значне зменшення суспільної небезпеки особи обвинуваченого і вчиненого ним кримінального правопорушення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положення статті 69 КК України та призначення йому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, а саме у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, окрім житла, є помилковим і зроблений без належного урахування конкретних обставин справи, тяжкості скоєного й інформації про особу винного, розмір покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів дійшла такого висновку з огляду також на те, що суд першої інстанції не в достатньому обсязі врахував, як конкретні обставини справи, так і особу обвинуваченого ОСОБА_6 , що вчинений ним злочин є особливо тяжким і корисливим, обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, судимість не знята та не погашена та знов вчинив під час іспитового строку аналогічний умисний корисливий злочин, із застосуванням насильства стосовно потерпілої, яка є особою похилого віку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи представника потерпілої та прокурора, що прийняте судом рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК є незаконним, немотивованим, внаслідок чого обвинуваченому призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, враховуючи підвищену суспільну небезпеку та конкретні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність у обвинуваченого саме щирого каяття.

Суд першої інстанції не врахував загальних засад призначення покарання, передбачених статтями 50, 65 КК України, а також умов і підстав застосування статті 69 КК України, визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України та, застосовуючи статтю 69 КК України, призначив йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла. Однак, таке покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Воно не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає особі обвинуваченого через свою м`якість.

Згідно з вимогами статті 409 КПК України, підставами для скасування або зміни вироку при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 413 КПК України.

Таким чином, на підставі пункту 4 частини 1 та частини 2 статті 409 КПК України, пункту 2 частини 1 статті 413 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог статті 69 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме статті 69 КК України, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги вимоги пункту 2 частини 1 статті 420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання скасувати, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та ухвалити новий вирок у цій частині.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України та враховуючи роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд перевіряє вирок у межах апеляційної скарги і не повинен наводити у своєму вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорювались в апеляційній скарзі, і скасовує вирок цього суду лише в тій частині, у який визнав його незаконним чи необґрунтованим. Зокрема, якщо в апеляційній скарзі порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з необхідністю застосувати більш суворе покарання або через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, апеляційний суд не наводить у вироку докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні злочину, доводи щодо кваліфікації діяння тощо.

Враховуючи вказані норми кримінального процесуального закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів не проводила судове слідство з метою з`ясування тих фактичних обставин справи, які не оспорювались.

Таким чином, колегія суддів визнає доведеним, що ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою між собою 13 січня 2019 року, близько 22.20 години, надягнувши заздалегідь підготовлені маски типу «балаклави» та рукавички, при цьому особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, взяв з собою сигнальний пістолет марки «EKOL P29 Rev.II» № НОМЕР_1 , а ОСОБА_6 - металевий «лом-лапку», які знаходилися у автомобілі «Mersedes Bens» «E270», іноземний номерний знак НОМЕР_2 , проникли на подвір`я будинку АДРЕСА_1 , підійшли до житлового будинку ОСОБА_8 , пошкодили скляне вікно вхідних дверей за допомогою металевого предмету - «лома-лапки». Після цього, особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, демонструючи перед ОСОБА_8 , яка стояла у веранді вказаного будинку, в отвір у вікні сигнальний пістолет марки «EKOL P29 Rev.II» № НОМЕР_1 , зробив з нього один постріл, а потім, просунувши руку через отвір, відчинив зсередини замок та проникли до житлового будинку.

Продовжуючи розбійний напад, особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, у веранді вказаного будинку, умисно завдав удар металевим «ломом-лапкою» в область голови ОСОБА_8 , внаслідок чого, спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, ран м`яких тканин лівої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої тім`яної ділянки голови в проекції тім`яного бугра та лівої лобно-тім`яної ділянки голови, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, потерпіла ОСОБА_8 втекла у коридор будинку та зачинила за собою двері, але особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження та ОСОБА_6 , силою відчинили двері, зайшли в коридор і особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, здійснив один постріл з наявного у нього сигнального пістолету, а потім схопив рукою ОСОБА_8 ззаду за голову та наказав їй стати на коліна, притиснув її голову до підлоги, а потім із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, почав бити її головою об стіну та вимагати грошові кошти. У цей час ОСОБА_6 ходив по кімнатам потерпілої та шукав грошові кошти.

Надалі особа, щодо якої матеріали справи виділені у окреме провадження завів потерпілу ОСОБА_8 до веранди будинку, поставив на коліна і продовжував тримати її за голову. У цей час, ОСОБА_6 відшукав під матрацом на ліжку, яке стояло в кухні вказаного будинку, грошові кошти у сумі 10000 грн.

Після цього особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, завів потерпілу ОСОБА_8 до кухні, поклав її на підлогу та наказав лежати, погрожуючи при цьому їй вбивством і залишив її на місці злочину.

Таким чином, шляхом вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 10000 грн., ці дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 187 КК України.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008).

Керуючись загальними засадами призначення покарання, а саме статтею 65 КК України, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

При цьому, питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

З огляду на наведене, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів враховує ступінь тяжкості і конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідки, що відповідно до статті 12 КК України вказаний злочин є особливо тяжким корисливим злочином, вчинений за попередньою змовою групою осіб, проти особи похилого віку, поєднаний з проникненням у житло, значну суспільну небезпечність вчиненого, яка полягала не лише у посяганні на майно, а й у спричиненні шкоди здоров`ю потерпілої, дані про особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання, а саме що обвинувачений раніше судимий, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та вчинив новий злочин під час дії іспитового строку, а отже на шлях виправлення не став; не працює, не має стійких соціальних зв`язків.

Обтяжуючі обставини, зазначені в ст. 67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення злочину щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

Колегія суддів визнає обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_6 злочину щодо особи похилого віку, оскільки потерпіла є сусідкою обвинуваченого ОСОБА_6 , тому останньому було відомо про її похилий вік.

При цьому колегія суддів при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не враховує щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, оскільки визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 не може безумовно свідчити про його щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №759/7784/15-к, провадження № 51-2607 км 18; постанова Верховного Суду від 06.07.2021 року по справі № 243/3208/19, провадження № 51-765км21; постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у справі № 520/16394/16-к від 27 квітня 2021 року, постанова Верховного Суду від 14 листопада 2022 року у справі № 640/3693/15-к), щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

У контексті зазначеного слід послатися й на роз`яснення, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, відповідно до яких щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Саме по собі відшкодування завданої шкоди, яке, поміж іншого, є самостійною пом`якшуючою покарання обставиною, визначеною пунктом 2 частини 1 статті 66 КК, може додатково свідчити про розкаяння винної особи, однак не є вирішальним при встановленні наявності чи відсутності щирого каяття, яке в кожному випадку є оціночним та має встановлюватися виходячи із матеріалів справи.

Між тим, із звукозапису судового засідання вбачається, що протягом усього судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 не визнавав своєї вини у скоєному, визнав вину лише в останньому судовому засіданні, при цьому його показання свідчать про те, що він не визнає всіх встановлених судом фактичних обставин справи, тобто визнання вини є частковим, у обвинуваченого відсутній осуд своєї поведінки та бажання виправити наслідки вчиненого, за таких обставин є формальною вказівка обвинуваченого на визнання свої вини. Зазначене явно не свідчить про щире каяття обвинуваченого, а вказує лише на його намагання таким чином пом`якшити своє покарання.

Щодо відшкодування близькими родичами обвинуваченого потерпілій шкоди у розмірі 10 тисяч гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог ч.1 ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 15 лютого 2022 року, справа № 283/460/21, провадження № 51-4891км21, добровільне відшкодування шкоди має важливе значення при призначенні покарання: відповідно до статті 66 КК пом`якшує покарання, відповідно до статті 65 КК позитивно характеризує особу винного.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди означає добровільне задоволення у повному обсязі обґрунтованих претензій потерпілого, що засновані на матеріалах кримінального провадження. Таким чином, критеріями для визначення способу відшкодування (компенсації) шкоди є: вид завданої шкоди (моральна, фізична, майнова) позиція потерпілого, яка має пріоритетне значення.

Оскільки згода винуватого на добровільне відшкодування (компенсації) шкоди, а також згода потерпілого на відповідний спосіб її відшкодування (компенсації) має правове значення, то належною процесуальною формою фіксації може бути: усна заява, оформлена відповідним протокол або зафіксована в журналі судового засідання та засвідчена їх підписом; письмова заява, що подається потерпілим, винним до органів, які здійснюють кримінальне провадження. У кожному окремому випадку повинні бути зібрані докази, що підтверджують факт добровільного відшкодування (компенсації) завданих збитків або усунення (загладжування) заподіяної шкоди (наприклад, заяви і розписки потерпілих, квитанції, інші фінансові документи), які долучаються до матеріалів кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи не міститься підтвердження про отримання потерпілою 10 тисяч гривень, як часткове відшкодування моральної шкоди, заподіяної обвинуваченим ОСОБА_6 , а представник потерпілої в апеляційній скарзі звертає увагу, що гроші були переведені на рахунок потерпілій безпосередньо перед ухваленням вироку, а саме через два роки з моменту вчинення кримінального правопорушення. На переконання колегії суддів, така обставина не може свідчити про добровільність відшкодування шкоди обвинуваченим і вкотре не підтверджує його щире каяття, так і не може свідчити про добровільне відшкодування частини заподіяної моральної шкоди, оскільки відсутня заява потерпілої з цього приводу.

Таким чином, обставин, які пом`якшують покарання, під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі застосувати принцип збільшення кримінальної репресії з метою дотримання мети кримінального покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що санкцією ч.3 ст.187 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Однак, прокурор в апеляційній скарзі, при призначенні додаткового покарання, яке є обов`язковим за санкцією ч.3 ст.187 КК України, не зазначає яка частина майна, що є власністю обвинуваченого, підлягає конфіскації, а представник потерпілої в апеляційній скарзі просить призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, окрім житла, тому колегія суддів вирішує це питання на підставі загальних засад призначення покарання та вимог апеляційної скарги представника потерпілої.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого, крім житла, таке покарання буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами. Таке рішення буде забезпечувати справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також колегією суддів враховується, що ОСОБА_6 був засуджений 09 листопада 2018 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року вирок змінено, закрито провадження за ч.3 ст.357 КК України, в решті вирок залишено без змін, кримінальне правопорушення за цим провадженням ОСОБА_6 скоїв під час іспитового строку, тому колегія суддів уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, колегія суддів вважає, що остаточне покарання ОСОБА_6 необхідно призначитина підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2018 року (зміненого ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року) та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого, крім житла.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг представника потерпілої та прокурора.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури задовольнити.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок у цій частині.

Призначити ОСОБА_6 за частиною 3 статті 187 КК України покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, окрім житла.

На підставі частини 1 статті 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 9 листопада 2018 року (зміненого ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року), та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, окрім житла.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3