Справа№ 938/276/23
Судове провадження № 1-кп/938/72/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №00000032 від 13.04.2023 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, депутатом не обирався, відповідно до ст.89 КК України не судимого

у вчиненні кримінального правопрушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 337 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, ухилився від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 337 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.

Вiдповiдно до статті 65 Конституції України, статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Статтею 10 Закону України «Про військовий обов`язок та вiйськову службу, передбачено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць, зобов`язані: прибувати за викликом вiдповiдного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дiльниць, військових квитків, тимчасових посвiдчень вiйськовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно статті 18-1 зазначеного Закону, під час дії воєнного стану призовнi комiсiї утворюються для розгляду питань щодо взяття осіб на військовий облік вiйськовозобов`язаних або виключення з військового обліку.

Вiдповiдно до статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовий облік усiх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Вiйськовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.

Згідно статті 34 цього закону, персонально-якісний облік військовозобов`язаних передбачає облік вiдомостей стосовно узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних. Ведення персонально-якісного обліку вiйськовозобов`язаних покладається на відповідні районнi (мiськi) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

На загальному військовому обліку перебувають вiйськовозобов`язанi, якi не заброньовані на період мобілізації та на воєнний час (стаття 35 Закону).

Вiдповiдно до пункту 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, військовий облік є складовою змiсту мобiлiзацiйної підготовки держави.

Військовий облiк поділяється на облiк призовникiв, вiйськовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний (п. 16 Порядку).

Вiдповiдно до пункту 18 вказаноi постанови взяттю на військовий облік вiйськовозобов`язаних пiдлягають громадяни, придатнi за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєхнний час, якi не досягли граничного віку перебування в запасі Збройних Сил та особи, які досягли граничного віку (27 років) перебування на військовому обліку призовників.

Взяття громадян на персонально-первинний та персональний вiйськовий облiк, а також їх виключення з такого обліку здійснюється лише після взяття (зняття, виключення) зазначених громадян на військовий облік (з військового обліку) у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

ОСОБА_4 , будучи особою, яка згiдно ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підлягає взяттю на військовий облік вiйськовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, ухилився від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Так, рішенням призовноi комісії від 02.10 2012 року ОСОБА_4 , відповідно до статті 18 Закону України «Про військовий обов`язок i вiйськову службу», звiльнено від призову на строкову військову службу та передано для взяття на вiйськовий облік військовозобов`язаних, як такого, що був раніше засуджений.

Після передачі для взяття на військовий облік вiйськовозобов`язаних, на ОСОБА_4 сформовано облікову картку, куди внесено необхідні військово-облікові дані.

Однак, від того часу для взяття на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не з`являвся, хоча повинен був прибути особисто.

29.03.2023 року вiдповiдним керівником начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто вiйськовозобов`язаному ОСОБА_4 вручено попередження за вихідним № 3/1/681 про його ухилення від військового обліку вiйськовозобов`язаних, а також те, що в його дях вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 337 Кримінального кодексу України в частині, що стосується ухилення від військового обліку.

Також, ОСОБА_4 попереджено про те, що у разі неприбуття до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у термін до 30.03.2023 року для взяття на військовий облік вiйськовозобов`язаних та отримання військово-облікових документів, ІНФОРМАЦІЯ_3 буде звертатись до слідчих органів досудового розслідування.

ОСОБА_4 особисто ознайомився із змістом данного попередження № 3/1/681 вiд 29.03.2023 року про необхідність прибуття 30.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 та поставив свій підпис про ознайомлення.

Незважаючи на свою обізнаність в обов`язку громадянина України проходити службу в лавах Збройних сил України, ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч вимог ст. 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», метою ухилення вiйськовозобов`язаного вiд вiйськового обліку, будучи особисто ознайомленим про кримінальну відповідальність за ухилення військовозобов`язаного від військового обліку, та належним чином повідомленим про час та місце прибуття за викликом, дiючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на ухилення від військового обліку, без поважних на те причин не прибув 30.03.2023 року, та в подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини своєї неявки не повідомив. Тим самим ОСОБА_4 ухилився від військового обліку пiсля попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, своiми умисними діями, які виразились в ухиленні вiйськовозобов`язаного вiд військового обліку після попередження, зробленого територіального комплектування та соціальної підтримка, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - проступок, передбаченого ч. 1 ст. 337 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що 29.03.2023 року дійсно отримав попередження про його зобов`язання з`явитися до воєнкомату до 30.03.2023 року, але туди не прибув. Просив його суворо не карати, призначивши штраф.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнає свою вину повністю, не заеперечує щодо нек допитування свідків по даній справі, не дослідження письмових доказів. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.19).

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість у подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та матеріалів, які характеризують його особу, стосуються речових доказів по страві.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено (а.с.5).

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 .

Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20), його зареєстроване місце проживання: с.Ільці Верховинського району (а.с. 21), відповідно до ст.89 КК України не судимий (а.с.22-23, 24), на обліку в психіатричному кабінеті Верховинської багатопрофільної лікарні не знаходиться, перебуває на обліку в наркологічному кабінеті (а.с.25), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.26).

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст.337 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на 30.03.2023 року) ухилення призовника, військовозобов`язаного, резервіста від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, керівниками відповідних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, карається штрафом від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до одного року.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 1 ст. 337 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкцією ч. 1 ст. 337 КК України передбачено найменш суворе покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи вищевказане, судвважає, що штраф, як найменш суворий вид покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_4 офіційно не працює, що відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України унеможливлює призначення йому покарання у виді виправних робіт, яке передбачене санкцією ч. 1 ст.337 КК України, як альтернативне покарання поряд зі штрафом.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні, на майно арешт не накладався.

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Зокрема, постановою від 24.04.2023 року (а.с.29) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000032 оригінал попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про необхідність стати на військовий облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с.Ільці Верховинського району Івано-Франківської області.

Вказаний речовий доказ знаходиться в матеріалах судового кримінального провадження (а.с.31).

У п.7 ч. 9 ст.100 КПК України закріплено, що документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374,469,471,474-475 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 337 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :

- оригінал попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про необхідність стати на військовий облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю с.Ільці Верховинського району Івано-Франківської області, - зберігати в матеріалах судового кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Наталія ЧЕКАН