Справа № 732/69/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/552/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0005120 від 20.10.2022 р., за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2023 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куликівка Городнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 20.10.2022 року, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 20.10.2022 року по 28.04.2023 року.

Продовжено ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 3416,40 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 200000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 18000 грн в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 19 жовтня 2022 року, в денний час, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та, знаходячись в будинку за місцем свого постійного проживання, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла після сумісного розпивання спиртних напоїв, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння смерті ОСОБА_10 наніс удар ножем в шию з лівої сторони та один удар ножем у живіт, в результаті чого заподіяв ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді проникаючих колото-різаних поранень шиї та живота з ушкодженнями лівої яремної вени, порожньої вени, черевної артерії, печінки, що спричинило малокрівя внутрішніх органів з ознаками масивної зовнішньої та внутрішньочеревної кровотечі, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 85 від 13.01.2023 стали причиною смерті ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник - адвокта ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, та призначити покарання в межах санкції ст. 118 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що суд 1 інстанції, викладаючи показання обвинуваченого, перекрутив деякі його твердження, зокрема, щодо знаходження ножа в банці, а не на тумбі, як про це вказував обвинувачений і саме таке розташування ножа дало йому змогу дотягнутися до нього та захиститися від нападу потерпілого, який знаходився на ньому зверху, в обмеженому просторі, намагався задушити обвинуваченого.

Висновки суду про те, що повідомлені ОСОБА_7 обставини не узгоджуються з іншими доказами, є необґрунтованими, так як обвинувачений одразу після скоєного повідомив сестрі, що саме він захищався від нападу потерпілого, потім саме цю інформацію було повідомлено на лінію 102. Під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений надавав однакові свідчення, вказуючи, що наміру вбивати потерпілого не мав, а вимушений був захищатися від загрози життю з боку потерпілого.

Звертає увагу, що у вироку не наведено доказів, які б підтверджували той факт, що обвинувачений наніс удари після відчуття своєї переваги, навпаки, він наголошував, що намагався уникнути нападу з боку потерпілого, який був значно вищим за обвинуваченого, молодше за віком та міцнішої статури.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №425 від 20.10.2022 року, виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , їх характеру та розташування, можна припустити, що вони могли утворитися не менше ніж від 17 травмуючих дій. Тілесні ушкодження з локалізацією в ділянці лівого передпліччя та правої кисті, виявлені у ОСОБА_7 можуть свідчити про його самозахист. Характер та локалізація тілесних ушкоджень в протилежних анатомічних ділянках, утворення їх комплексу при падінні з висоти власного зросту, з подальшим ударом об площину (виступаючі предмети), виключаються. Дані висновки, на думку апелянта, повністю відповідають показанням обвинуваченого щодо самозахисту та є доказом на користь обвинуваченого.

Крім того, суд у вироку не наводить які саме досліджені обставини справи вказують, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та неминучу загрозу заподіяння шкоди для обвинуваченого.

Враховуючи показання обвинуваченого, докази, зібрані у кримінальному провадженні, на думку захисника, у діях ОСОБА_7 відсутній умисел на умисне вбивство, а наявні ознаки умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони.

Кількість заподіяних ножових поранень, їх локалізація та ступінь тяжкості в цьому конкретному випадку, на думку адвоката, не можуть обґрунтовувати висновок про спрямованість умислу саме на умисне вбивство. У справі відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що обвинувачений, завдаючи удари потерпілому ножем у різні частини тіла, бажав спричинити смерть потерпілому.

В запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту представник потерпілого - адвокат ОСОБА_11 вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково та показав, що потерпілий ОСОБА_10 19.10.2022 року, в денний час, прийшов до нього додому, приніс йому гроші, які попередньо брав у борг. Вони разом вживали спиртні напої. На певний проміжок часу обвинувачений із будинку відлучився на двір, а коли повернувся, то виявив, що потерпілий самовільно господарює у його будинку, зокрема, без дозволу господаря дістав з холодильника продукти харчування. Така поведінка потерпілого обурила та розлютила його. Потім ОСОБА_10 підійшов до газового балону і сказав, що він зараз відкрутить вентель і буде вибух. На такі дії потерпілого він, обвинувачений, підійшов до нього, щоб завадити це зробити. У цей час ОСОБА_10 взяв ніж та збив його з ніг, а потім притиснув своїм тілом до підлоги, лежачи зверху на ньому. При цьому потерпілий намагався душити його, крутив комір куртки, а ліктем тримав шию. У цей час він дотягнувся рукою до ножа, який лежав на комоді та який поклав туди потерпілий, взяв ніж і наніс потерпілому 3-4 удари ножем в шию, бив зверху. У живіт ударів ОСОБА_10 не наносив. Не пам`ятає, куди дівся ніж, припускає, що ОСОБА_10 наштирхнувся на ніж, коли він вилазив із під потерпілого.

Обвинувачений підтвердив факт нанесення ножем тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому категорично заперечував наявність умислу на вбивство останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони умисне вбивство характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Статтею 36 КК України визначено право кожної особи на необхідну оборону, що є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя статті 27 Конституції України).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

При розгляді справ даної категорії суди також повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалась, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної й достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом 1 інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

При цьому суд 1 інстанції врахував, зокрема, відомості, які містяться в протоколі огляду місця події від 20.10.2022 року, під час якого в ході огляду домоволодіння ОСОБА_7 був виявлений труп ОСОБА_10 , який лежить між комодом і газовим балоном та плитою. На тілі трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: по лівій боковій поверхні обличчя ( у ділянці лівого кута нижньої щелепи) та в лівій привушній ділянці наявні три рани з відносно рівними краями та гострими кінцями, дві з них - зяючі рани. Аналогічного вигляду виявлена рана на передній поверхні грудної клітини дещо справа від умовно-середньої лінії. Навколо вказаних ран мається накладення підсохлої та рідкої крові. Одяг в проекції рани (футболка та флісовий светр) просочений кров`ю та маються ушкодження у вигляді розрізів матерії. Під головою трупу та на підлозі виявлено плями крові. У проекції лівої підбровної дуги - садна. При огляді ножів, які стоять в банці на комоді, встановлено, що їх два: один з ножів із дерев`яною ручкою загальною довжиною 23 см, довжиною леза 12,2 см, шириною леза 1,9 см, на поверхні леза якого виявлена речовина бурого кольору, схожа на кров.

Висновком судово-медичної експертизи №85 від 13.01.2023 року встановлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які перелічені у вироку суду 1 інстанції. Причиною смерті потерпілого визнана масивна крововтрата, що стала наслідком поранень шиї та живота (колото-різані рани шиї та живота, з ушкодженнями лівої яремної вени, порожньої вени, черевної артерії, печінки, малокрів`я внутрішніх органів, ознаки масивної зовнішньої та внутрішньочеревної кровотечі. Враховуючи вираженість трупних явищ, а саме: трупні плями, при натискання пальцем, не змінюються, трупне заклякання добре виражене у всіх групах досліджуваних м`язів, трупне охолодження рівномірне у всіх ділянках, датою смерті визначено 19.10.2022 року. У трупа ОСОБА_10 виявлені проникаючі колото-різані поранення шиї та живота з ушкодженнями лівої яремної вени, порожньої вени, черевної артерії, печінки, утворені проникаючими діями гострих предметів, типу клинка ножа, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з його смертю. Тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , є прижиттєвими, ушкоджень посмертного характеру не виявлено. Після отримання тілесних ушкоджень легкого ступеня, у вигляді саден лівої частини голови лівого передпліччя та різаної рани лівої підщелепної ділянки, ОСОБА_10 міг прожити будь-який проміжок часу. Після отримання тілесних ушкоджень тяжкого ступеня у вигляді проникаючих колото-різаних поранень шиї та живота з ушкодженнями лівої яремної вени, порожньої вени, черевної артерії, печінки ОСОБА_10 помер у короткий проміжок часу, що вимірюється хвилинами. Садна лівої частини голови та лівого передпліччя, утворені дією твердих предметів, за механізмами тертя, у напрямках, відповідних довжинникам саден; непроникаюча різана рана лівої підщелепної ділянки, утворена ріжучою дією гострого предмета, у напрямку відповідному довжиннику рани; проникаюче колото-різане поранення шиї, утворене проникаючою дією гострого предмета, у напрямку спереду-назад, зліва-направо (відповідно поверхонь трупу); проникаюче колото-різане поранення живота, утворене проникаючою дією гострого предмета, у напрямку спереду-назад, дещо справа-наліво (відповідно поверхонь трупу). Садна лівої частини голови та лівого передпліччя, утворені, не менше, ніж сьомома діями твердих предметів, за механізмами тертя; непроникаюча різана рана лівої підщелепної ділянки, утворена однією ріжучою дією гострого предмета; проникаючі колото-різані поранення шиї та живота, утворені двома проникаючими діями гострих предметів. При судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа громадянина ОСОБА_10 виявлений етанол в концентрації 3,2 г/л, що для живої людини відповідає сильному алкогольному сп`янінню.

У судовому засіданні суду 1 інстанції експерт ОСОБА_12 підтвердив та роз`яснив вище вказані висновки, зазначив, що із дослідження області ударів обвинуваченим була задіяна права рука під час події нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Враховуючи, що виявлено прямолінійне ушкодження, мало ймовірно, що воно могло бути спричинене ОСОБА_7 потерпілому в той час, коли останній перебував у положенні зверху і притискав тіло ОСОБА_7 . Уточнив, що напрямок дії травмуючої сили на тіло потерпілого, про що зазначено у п.5 висновку № 85, вказувало на те, що поранення шиї не було спричинено загиблому в напрямку із спини.

Висновком експерта №КСЕ-19/125-22/8581-БД від 23.11.2022 року встановлено, що на наданому на дослідженні ножі, вилученому із господарства обвинуваченого, сліди крові можуть походити від померлого ОСОБА_10 .

За висновком експерта № 943, №942 від 21.11.2022 року у слідах на куртці, на светрі, на футболці, вилучених у обвинуваченого ОСОБА_7 , та у змиві, вилученому в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання обвинуваченого, знайдена кров людини, яка могла походити у тому числі і від трупа ОСОБА_10 .

Показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які не були очевидцями події, охарактеризовано обвинуваченого та потерпілого, спосіб їх життя та стосунки між ними.

Показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 як у судовому засіданні, так і під час слідчого експерименту 21.10.2022 року встановлено, що останній визнав факт нанесення потерпілому ОСОБА_10 ударів ножем в шию, проте умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було.

Висновком судово-медичної експертизи №425 від 21.10.2022 року встановлено, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Зважаючи на морфологічні характеристики, виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, вони могли утворитися протягом 1-3 діб до моменту проведення експертизи. Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , їх характеру та розташування, можна припустити, що вони могли утворитися не менше ніж від 17 (сімнадцяти) травмуючих дій. Тілесні ушкодження з локалізацією в ділянці лівого передпліччя та правої кисті, виявлені у ОСОБА_7 можуть свідчити про його самозахист. Характер та локалізація тілесних ушкоджень в протилежних анатомічних ділянках, утворення їх комплексу при падінні з висоти власного зросту, з подальшим ударом об площину (виступаючі предмети), виключаються.

Висновком судово-психіатричної експертизи №549 від 27.12.2022 року встановлено, що у ОСОБА_7 ознак психічного захворювання та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявлено. Він був здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними у період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення. За своїм психічним станом обвинувачений ОСОБА_7 здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку колегії суддів, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд 1 інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

При наведених вище доказах, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, в день події між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник конфлікт, в ході якого, після фактичного відчуття своєї переваги ОСОБА_7 завдав потерпілому ножем прицільних ударів в область шиї та живота, що є життєво важливими органами, внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці. Саме обвинуваченим ОСОБА_7 був застосований ніж, який він взяв з комоду.

Свідок ОСОБА_18 , сестра обвинуваченого, суду 1 інстанції підтвердила, що у ОСОБА_7 з ОСОБА_10 давно був конфлікт. Також показала, що коли прибула за викликом брата у його будинок, то виявила ознаки бійки, яка відбулась напередодні між ним та потерпілим, зокрема, був перекинутий газовий балон у кімнаті будинку, у ОСОБА_7 виявила видимі тілесні ушкодження: забиття в області лоба, червона пляма на цій же ділянці, подряпини на його шиї.

Із встановлених у судовому засіданні обставин вчинення злочину вбачається, зокрема, нанесення двох цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи потерпілого, які за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, які стали причиною смерті потерпілого, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи №85 від 13.01.2023 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанцій про наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство, оскільки характер і динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_7 , знаряддя злочину - ніж, спричинення ним двох цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи, свідчать про наявність в його діях прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Аналізуючи висновки судово-медичної експертизи, зміст показань експерта, колегія суддів вважає безпідставними твердження обвинуваченого про те, що, захищаючись від протиправних дій потерпілого, він наніс удар ножем ОСОБА_10 , коли той перебував зверху над обвинуваченим, а поранення у живіт потерпілий міг отримати при падінні на ніж, коли він вилазив з-під ОСОБА_10 . При цьому удари ножем, які були прицільними в життєво важливі органи, обвинувачений наносив потерпілому у той час, коли сам вже мав перевагу над ним, виходячи із напрямку дії травмуючої сили з переду в живіт та спереду в шию. Зважаючи на напрямок раневого каналу, глибину, а також на наявність проникаючих ушкоджень, суд вважає, що ушкодження утворились внаслідок цілеспрямованих ударів із достатньою силою, що свідчить про те, що ОСОБА_7 діяв умисно, а не усував невідворотну шкоду у момент оборони.

Судом 1 та апеляційної інстанції не встановлено достатніх доказів на підтвердження позиції сторони захисту про те, що мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке обумовило з боку ОСОБА_7 невідкладну необхідність в заподіянні шкоди для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, тому твердження захисника в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання, яке ОСОБА_7 має відбувати реально, суд 1 інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, суспільну небезпечність скоєного, особу винного, який судимостей не має, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, формально позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, яка його обтяжує, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої статті, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4