Справа № 946/1181/21
Провадження № 1-кп/946/338/23
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2023 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5

інші учасники судового провадження: вказані в обвинувальному акті як малолітні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились;

представники малолітніх потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

провів у місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001019, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алма-Ати Республіки Казахстан, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 153 ч. 4, ст. 156 ч. 2 Кримінального кодексу України

В С Т А Н О В И В:

Прокурор заявив клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які мітять охоронювану законом таємницю і надати дозвіл прокурору Ізмаїльської окружної прокуратури на тимчасовий доступ до матеріалів судової справи Білгород-Дністровського міськрайонного суду за № 495/102/21 з метою встановлення інформації про усиновителів малолітньої потерпілої ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дозвіл прокурору Ізмаїльської окружної прокуратури на тимчасовий доступ до матеріалів судової справи Ізмаїльського міськрайонного суду за № 946/6400/20 з метою встановлення інформації про усиновителів малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Окрім вказаного просить залучити до участі у справі в якості представника потерпілої ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 її опікуна за розпорядженням Кілійської РДА Одеської області за № 222 від 17 грудня 2020 року ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_2 . З урахуванням вказаних обставин вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Представники потерпілих підтримали клопотання прокурора, вважають можливим надання прокурору дозволу до матеріалів цивільних справ та залучення в якості представника потерпілої ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 її опікуна ОСОБА_14 .

Обвинувачений та її захисник проти задоволення клопотання заперечують з посиланням на те, що вказані обставини органу досудового слідства були відомі на час складання обвинувального акту. Також вважають, що вказані обставини мають бути досліджені на стадії досудового слідства, а розшук і залучення в якості потерпілих та їхніх законних представників унеможливлять розгляд справи по суті обвинувачення. Також вважають, що ОСОБА_8 є неналежним представником малолітніх потерпілих з оглядом на те, що вказана особа не наділена повноваженнями представника малолітніх потерпілих за обставинами звинувачення. Вказані обставини визнають такими, що зумовлюють повернення обвинувального акту прокурору.

За результатами дослідження визнається доведеним неможливість призначення справи до судового розгляду за обвинувальним актом, що у свою чергу є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Вказані в обвинувальному акті малолітні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання не були повідомлені належним чином через невідоме місце їх знаходження, що вбачається з матеріалів кримінального провадження.

В судове засідання також викликалась ОСОБА_14 для вирішення питання про залучення її в якості законного представника малолітньої ОСОБА_8 , про час та місце проведення судового засідання ОСОБА_14 була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою, але до суду вона не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, у зв`язку з чим клопотання прокурора та представниці малолітньої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 про залучення її до участі у провадженні в якості законного представника ОСОБА_8 має бути залишеним без розгляду.

При цьому суд враховує положення ст. 415 ч. 3 КПК України, відповідно до яких висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, що, зокрема стосується висновків за ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року.

Разом із тим обставини, які є підставою для повернення, є істотними та такими, що не дозволяють призначити судовий розгляд.

Окрім вказаного, після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення обвинувального акту судове провадження має бути проведене зі стадії підготовчого судове засідання, за наслідками якого суд відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України уповноважений прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вказана норма не містить заборон щодо неможливості повторного ухвалення такого рішення, якщо попередні такі рішення суду були скасовані, адже виключно суд першої інстанції уповноважений прийняти рішення про призначення судового розгляду, але тільки в тому разі, якщо не будуть встановлені підстави для прийняття інших рішень, передбачених ст. 314 ч. 3 п.п. 1 - 4 КПК України, що прямо передбачено ст. 315 ч. 1 КПК України. А під час проведення нового підготовчого судового засідання можуть бути встановлені інші обставини, які раніше не оцінювались попередніми судами.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ст. 110 ч. 4 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам КПК, передбаченим, у тому числі, у ст. 291.

Відповідно до ст. 337 ч. 1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З урахуванням вказаного значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.

З наведених положень, в цілому, а також з ст. 291 ч. 1, 3 КПК України, зокрема, про те, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором, може бути складений також прокурором, підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно, випливає, що обвинувальний акт має бути направлений до суду в оригіналі. Також в оригіналах мають бути складені і додатки до обвинувального акта, зокрема, реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки про отримання копії обвинувального акта з додатками. Відповідно до ст. 293 КПК України копії обвинувального акта з додатками надаються лише підозрюваному, його захиснику, законному представнику.

Відповідно до ст. 99 ч. 3 КПК України, сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа, яким є сам документ.

Між тим в матеріалах кримінального провадження обвинувального акту та додатках до нього (т. 1 а.с. 2 - 35) документи не є оригіналами, а є їх фотокопіями, що є очевидним фактом. Оригінали же вказаних документів в матеріалах кримінального провадження відсутні. Є наявними інші копії обвинувального акту, що долучалася апелянтами до апеляційних скарг (т. 2 а.с. 213 - 217, 227 - 231, т. 2 а.с. 200 - 204). Про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні оригінали обвинувального акту з додатками, замість яких в матеріалах кримінального провадження є наявними їх фотокопії у т. 1 на а.с. 2 - 35 також свідчить і акт, складений працівниками та затверджений керівником апарату Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 09 серпня 2022 року (т. 3 а.с. 109). До того ж зазначені фотокопії обвинувального акту з додатками не завірені жодним чином. При цьому супровідний лист, разом з яким обвинувальний акт з додатками надійшли до суду, є оригіналом (т. 1 а.с. 1). До наступного часу вказані недоліки не усунуті.

Виходячи з наведених положень фотокопії обвинувального акту з додатками не можуть бути підставою для судового провадження та відсутність оригіналів вказаних документів унеможливлює призначення судового розгляду. Вказані порушення положень КПК України є істотними та такими, що унеможливлюють судове провадження.

Крім того, ст. 291 ч. 2 п. 3 КПК України встановлено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Суд звертає увагу на те, що вказана норма є імперативною, отже правильність зазначення відомостей про потерпілого є так само важливо, як і відомостей про обвинуваченого.

У відповідності до вимог ст. 55 ч. 2 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ж ст. 55 ч. 7 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

При цьому ст. 55 ч. 5 КПК України також містить положення коли особі може бути відмовлено у визнанні потерпілою, а саме за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті.

Таким чином, наведені норми визначають наявність сукупності одразу двох підстав для набуття особою статусу потерпілої: матеріальну (завдання особі моральної, фізичної або майнової шкоди) та процесуальну. Ці підстави також можна визначити як фактична (матеріальна) та вольова (процесуальна). Процесуальна (вольова) підстава виявляється у трьох альтернативних формах: 1) подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення; 2) подання особою заяви про залучення її до провадження як потерпілого та 3) письмова згода особи слідчому, прокурору, суду про визнання її потерпілою, якщо нею не подавалась одна з попередніх двох заяв.

У будь-якому разі, процесуальна (вольова) підстава для участі особи у кримінальному провадженні як потерпілого визначається її згодою, що виявляється письмово в одній з перелічених форм. Якщо в силу віку чи психічного стану особа не може висловити свою волю на участь у кримінальному провадженні в якості потерпілого, то за неї це має зробити законний представник, яким, відповідно до ст.ст. 44, 59 КПК України, може бути одна з таких осіб: батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний.

Відсутність матеріальної (фактичної) та/або процесуальної (вольової) підстави для участі особи у провадженні як потерпілої виключає її такий процесуальний статус та виключає необхідність зазначення відомостей про неї як про потерпілого в обвинувальному акті.

Між тим, стороною обвинувачення всупереч положенням ст. 55, ст. 291 ч. 3 п. 2 КПК України безпідставно зазначено в обвинувальному акті відомості про потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також всупереч наведених норм та ст.ст. 44, 59 КПК України безпідставно зазначено відомості про їх законну представницю ОСОБА_9 .

Копією постанови старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 25 серпня 2020 року визначено, що ОСОБА_9 була залучена в якості законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що вона є їх вихователем, що підтверджується її паспортом, лише на стадії досудового розслідування, а не в цілому у кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 218, т. 2 а.с. 36).

Вимогами ст.ст. 44, 59 КПК України визначено, що законним представником потерпілого може бути одна з таких осіб: батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний.

Таким чином, враховуючи, що на час внесення відомостей до ЄРДР малолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували під опікою КНП « Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради », то саме представник цієї установи мав би право бути законним представником вказаних малолітніх осіб. А враховуючи, що вказана установа є юридичною особою, то, виходячи з положень ст. 58 ч. 2 КПК України її представником міг бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник цієї юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Між тим листами КНП « Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради » від 02 квітня 2021 року визначено, що ОСОБА_9 працює вихователем групи №4, що згідно Статуту закладу не надає їй статусу законного представника малолітніх дітей, згідно з наказами закладу супроводжувала для здійснення допиту в умовах «зеленої кімнати» та їй делегували на цей період повноваження законного представника дітей строком на один день: дитину ОСОБА_6 - 07, 22, 29 та 30 вересня 2020 року; дитину ОСОБА_7 - 03, 17, 22, 29 та 30 вересня 2020 року; дитину ОСОБА_8 - 07, 17, 22, 29 та 30 вересня 2020 року на підставі відповідних листів Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (т. 1 а.п. 169 - 171, т. 2 а.п. 33 - 35).

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні довіреності на ім`я ОСОБА_9 бути представником КНП « Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради » та/або законним представником дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

До наступного часу така документація до матеріалів справи не долучена прокурором, такі документи не надані самою ОСОБА_9 і в судовому засіданні.

Сукупність вказаного визначає, що у ОСОБА_9 відсутні повноваження приймати участь у кримінальному провадженні в якості законного представника малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а вона лише була присутньою під час проведення слідчих дій з ними. Тому у неї також були відсутніми повноваження і надавати згоду на залучення до участі у цьому провадженні як потерпілих вказаних дітей. Але, в будь-якому разі, жодною особою, у тому числі і ОСОБА_9 , така згода слідчому чи прокурору не надавалася.

Зміст постанови слідчого від 25 серпня 2020 року про залучення ОСОБА_9 в якості законного представника малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування спростовує посилання адвоката ОСОБА_10 на те, що відповідно до закону слідчий замінив особу, яка мала би бути законним представником, а саме обвинуваченого ОСОБА_4 , іншою особою, оскільки інтереси обвинуваченого суперечать інтересам дітей, адже, по-перше, у самій постанові слідчого не йдеться про таку заміну чи про таке обґрунтування щодо залучення саме ОСОБА_9 , а, по-друге, відповідно до ч. 4 ст. 44 КПК України, у такому випадку законний представник, інтереси якого суперечать інтересам дітей, замінюється іншою не будь-якою особою, а тільки з числа, зазначених у ч. 2 ст. 44 КПК, до складу яких входять батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній. Між тим ОСОБА_9 до категорії жодних з перелічених осіб не входить.

Крім того, відповідно до повідомлення КНП « Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради » від 15 березня 2021 року ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у цьому закладі на повному державному забезпеченні.

Разом із тим, 18 грудня 2020 року на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 17 грудня 2020 року №222 ОСОБА_8 вибула до опікунів 15 грудня 2020 року на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2020 року у справі №946/6400/20, ОСОБА_7 вибула до усиновителів громадян України, а 20 листопада 2020 року на підставі направлення служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації №56 від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_6 вибула до КЗ « Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку » (т. 1 а.с. 129 - 131). Надалі, згідно повідомлення КЗ « Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку », ОСОБА_6 вибула з вказаного закладу 02 березня 2021 року у зв`язку з усиновленням за кордон на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2021 у справі №495/102/21 (т. 3 а.с. 126).

Враховуючи, що обвинувальний акт складений та затверджений 17 лютого 2021 року, а також те, що перед цим учасникам кримінального провадження, у тому числі представникам неповнолітніх потерпілих та, як вказано в обвинувальному акті, їх законній представниці ОСОБА_9 16 лютого 2021 року був наданий доступ до матеріалів кримінального провадження, то сторона обвинувачення володіла інформацією щодо місцезнаходження дітей, про їх законних представників, а також про їх процесуальний статус.

Разом із тим, у сторони обвинувачення не було законних підстав, що встановлені ст. 55, а також ст.ст. 44, 59 КПК України у взаємозв`язку зі ст. 58 ч. 2 КПК України наділяти неповнолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 процесуальним статусом потерпілих, а ОСОБА_9 - їх законною представницею, а, отже, і в порушення п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України вказувати про них відомості в обвинувальному акті.

Між тим, невиконання судом обов`язку та здійснення судового провадження за відсутності потерпілих (їх законних представників), належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ст. 412 ч. 2 п. 5 КПК України визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є підставою для скасування судового рішення у будь-якому разі. При цьому вказана норма є чітко сформульованою та однозначною, яка не містить жодних підстав для відступу від неї. Підстав для відступу від обов`язку виклику потерпілих до суду не передбачено і іншими нормами КПК України.

Окрім вказаного, чинний КПК України не зобов`язує та не уповноважує суд здійснювати розшук осіб, відомості про яких вказані в обвинувальному акті як про потерпілих, що у свою чергу може здійснюватись всупереч положень чинного законодавства.

Таким чином, штучне створення умов для обходу імперативних норм КПК України в разі, коли в силу закону передумови для цих умов не повинні були взагалі існувати (тобто в обвинувальному акті взагалі не мали би бути зазначені відомості про потерпілих) істотно суперечить належній правовій процедурі та не відповідає засаді верховенства права. І єдиний можливий шлях виправлення ситуації, що склалася, у законний спосіб, є тільки приведення обвинувального акту у точній відповідності до положень КПК України в частині зазначення відомостей про потерпілих, зокрема, до положень ст. 55, а також ст.ст. 44, 59 КПК України у взаємозв`язку з ст. 58 ч. 2 КПК України, тобто не зазначення в даному випадку відомостей про них в обвинувальному акті з огляду на те, що вони такого процесуального статусу не набули відповідно до наведених положень КПК України. А на стадії підготовчого судового провадження це можливо виправити тільки шляхом повернення обвинувального акта прокурору для усунення виявлених судом недоліків. Тільки в такому випадку можливий подальший рух кримінального провадження у точно визначеній КПК України процедурі.

Окрім вказаного, у випадку виявлення власного бажання чи згоди в порядку, чітко встановленому ст. 55 КПК України, особи мають право та можливість вступити в це кримінальне провадження на будь-якій його стадії в якості потерпілих та законних представників. Але це є можливим виключно при висловлені такого бажання чи згоди самими особами та у спосіб, встановлений ст. 55 КПК України.

Окрім того, не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку, що в обвинувальному акті по другому епізоду обвинувачення не точно зазначені положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Так, за вказаним епізодом обвинувачення зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, що передбачене ст. 153 ч. 4 КК України, в період з червня 2018 року по 13 серпня 2020 року. Між тим, у вказаний період наведена стаття зазнала суттєвих змін, оскільки з 11 січня 2019 року була викладена в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» №2227-VIII від 06 грудня 2017 року.

Відповідно до ст. 3 ч. 2 КК України, закони України про кримінальну відповідальність, прийняті після набрання чинності цим Кодексом, включаються до нього після набрання ними чинності. Разом із тим, відповідно до ст. 4 ч. 2, 3 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Таким чином, за другим епізодом обвинувачення за ст. 153 ч. 4 КК України в обвинувальному акті не зроблене точне посилання на положення закону і на редакцію статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого.

Відсутність редакції Закону, за яким кваліфіковані дії обвинуваченого, робить обвинувачення неповним та неконкретним, оскільки унеможливлює співставлення обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , з положеннями Закону.

Вказані обставини унеможливлюють розгляд обвинувачення, від якого слід захищатися стороні захисту, що відповідно перешкоджає реалізації права на захист та призначенню судового розгляду.

Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом без зазначення точного посилання на положення закону і на редакцію статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність суперечить вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України, та суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Вищевказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом його повернення відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до глави 27 КПК України суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом встановлення відповідних відомостей або шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК, не передбачено. Крім того, змінювати обвинувачення це право прокурора, а не його обов`язок, та суд не уповноважений на нього впливати.

Крім того, якщо в обвинувальному акті вбачаються настільки очевидні неточності та суперечності, які помітні для стороннього спостерігача, та для виявлення яких немає необхідності здійснювати дослідження обставин кримінального правопорушення, що, з рештою, перешкоджають стороні захисту підготуватися до захисту, то вони мають бути виправлені вже на стадії підготовчого судового засідання у спосіб, встановлений КПК України, бо у кожного учасника кримінального провадження та у суду є свої виключні повноваження на кожній стадії процесу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість не може підміняти собою сторону кримінального провадження або перебирати на себе функцію обвинувачення, та всупереч твердженням сторони захисту про очевидні неточності та незрозумілості обвинувачення відкидати їх, сподіваючись на подальше усунення цих неточностей прокурором у майбутньому, чим фактично була би порушена засада рівності сторін, або самостійно виправляти ці неточності за наслідками судового розгляду у випадку не зміни обвинувачення прокурором. До речі, судова практика звелась до того, що на даний час прокурор або зовсім не змінює обвинувачення, або ця процесуальна дія вчиняється протягом тривалого часу після багатьох та тривалих погоджень, у тому числі не передбачених чинним КПК України. Усе це призводить до невиправданого затягування розумних строків судового провадження, що суперечить завданням кримінального провадження, встановлених ст. 2 КПК України. Натомість усунення недоліків обвинувального акту шляхом застосування процедури, передбаченої КПК на стадії підготовчого судового засідання, значно пришвидшує досягненню завдань кримінального провадження.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Разом із тим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню клопотання прокурора про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, а саме до матеріалів судових справ Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №495/102/21 та Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №946/6400/20 з можливістю ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку), в яких містяться відомості про усиновлених дітей та їх усиновителів з наступних підстав.

Відповідно до ст. 315 ч. 3 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу, до якого входить глава 15, якою встановлені правила надання тимчасового доступу до речей і документів.

Вимогами ст. 160 ч.2 КПК України наведений перелік відомостей, що зазначаються у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів, зокрема, відповідно до п. 6 у клопотанні має бути зазначено можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно до вимоги ст. 163 ч. 6 КПК України, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, тільки якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Але всупереч наведених норм, прокурором не зазначено в клопотанні, а також не доведено під час судового засідання можливість використання як доказів відомостей, що містяться в документах, які містять охоронювану законом таємницю, доступ до яких ставиться питання. Під час судового засідання прокурор вказав про неможливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих документах, та вони є необхідними тільки для встановлення законних представників. Між тим, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено таку підставу для надання тимчасового доступу до документів, що містять охоронювану законом таємницю, та чітко і імперативно передбачено, що такий доступ може бути наданий виключно при доведенні можливості використання як доказів відомостей, що містяться в цих документах. Окрім вказаного, також прокурором має бути доведено і неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів, про що прокурором не зазначено в клопотаннях.

Таким чином прокурором не доведено законну мету отримання доступу до документів, що містять охоронювану законом таємницю. А з урахуванням мети для встановлення потерпілих та визначення місця проживання з подальшим залучення законних представників вказане клопотання унеможливлює взагалі призначення судового розгляду на підставі наданого обвинувального акта.

Окрім вказаного, у випадку виявлення власного бажання чи згоди в порядку, чітко встановленому ст. 55 КПК України, особи мають право та можливість вступити в це кримінальне провадження на будь-якій його стадії в якості потерпілих та законних представників.

У зв`язку з прийняттям рішення про повернення обвинувального акта з додатками прокурору, його клопотання під час судового провадження підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 10, 22, 28, 44, 55, 58, 59, 291, 314 - 316, 370 - 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд -

постановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 156 ч. 2, ст. 153 ч. 4 КК України повернути прокурору Ізмаїльської окружної прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

У задоволенні клопотань прокурора про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, а саме до матеріалів судових справ Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №495/102/21 та Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №946/6400/20 з можливістю ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку), відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1