Справа № 463/7108/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/394/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режим відеоконференції, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 25.04.2023 року у кримінальному провадженні № 0000073 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 25.04.2023 якою ОСОБА_7 продовження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 25 квітня 2023 року до 23 червня 2023 року.

Строк дії ухвали закінчується о 24 год. 00 хв. 23 червня 2023 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить змінити ухвалу суду першої інстанції якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Визначено ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції необгрунтованою, незаконною.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 неможливо зробити висновок про обґрунтованість підозри вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та щодо вагомості наявних доказів.

Апелянт звертає увагу на те, що судом, при вирішенні клопотання щодо продовження запобіжного заходу, не враховано надані стороною захисту документи, зокрема наказ № 332-ОС від 21.06.2022, згідно якого солдата ОСОБА_7 , у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження служби до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ___.06.2022 (дата відсутня) наказано виключити зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Відтак не зрозуміло як можна ставити у вину ОСОБА_7 невиконання даного наказу, якщо ним лише визначено факт виключення останнього зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. У наказі відсутній номер реєстрації та дата видання, а також відсутня дата терміну прибуття, не зазначено чи видавалися якісь документи та кошти для проїзду.

Апелянт покликається, що ОСОБА_7 , через захворювання потребував невідкладної медичної допомоги і йому дозволили вибути на лікування. Відтак ОСОБА_7 не вчиняв кримінального правопорушення в якому його обвинувачують відповідно немає обґрунтованих підстав утримувати під вартою. Наявність у ОСОБА_7 захворювання та потреба у отриманні невідкладної медичної допомоги є поважною причиною не вибуття останнього 21.06.2022 до нового місця служби.

Апелянт наполягає, що у суду немає підстав для продовження обвинуваченому найсуворішого виді запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того перебування під вартою значно погіршило стан здоров`я ОСОБА_7 і він потребує лікування. У зв`язку з цим просить призначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян. Стороною обвинувачення не доведені ризики передбачені ст. 177 КПК України. Також не враховано сімейний та матеріальний стан родини ОСОБА_7 , який фактично був годувальником великої родини.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, який обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , обставини, які враховувалися слідчим суддею та судом при обранні запобіжного заходу та продовженні строку його дії на даний час не змінилися, а тому суд вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК, не відпали та з метою запобігти незаконним спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливу на свідка у цьому кримінальному проваджені, який на даний час не допитаний, вчинити інше кримінальне правопорушення наявна необхідність у збереженні запобіжного заходу - тримання під вартою, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

При цьому, суд не вбачав підстав для визначення розміру застави, оскільки як зазначалося вище ОСОБА_7 є військовослужбовцем, який обвинувачується у вчиненні під час дії воєнного стану злочину, передбаченого ст.402 КК України, тому у відповідності до вимог ч.8 ст.176 КПК України до нього застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, а згідно з абз.8 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На апеляційний розгляд захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 не прибув, мотивуючи тим, що затримався в іншому судовому процесі, апеляційні вимоги підтримує в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти здійснення апеляційного розгляду у відсутність йог о захисника.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги йог захисника, міркування прокурора про залишення без задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кримінальному процесуальному кодексі України.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Підставою обрання, продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, який обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог ст.ст.177, 183, 194, КПК України, які передбачають порядок обрання та продовження підозрюваному та/або обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із матеріалів справи вбачається, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скерований до суду, розпочався і триває судовий розгляд, що не виключає, у випадку зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу, можливості обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованому ОСОБА_7 , також враховано тяжкість можливого покарання за скоєне та даних про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину вчиненого військовослужбовцем у період воєнного стану, а тому суд вважав за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки такий вид запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З врахуванням зазначеного вище є безпідставним доводи апелянта про можливість зміни йому запобіжного заходу та призначення запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 25.04.2023 року у кримінальному провадженні № 0000073 якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: