УХВАЛА

06 червня 2023 року

м. Київ

справа № 742/3068/18

провадження № 51-3388 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 ,

встановив:

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху із наданням строку для усунення недоліків, з огляду на таке.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Як слідує зі змісту касаційної скарги, прокурор оскаржуючи судові рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, не зазначає які саме норми процесуального права порушено судом першої інстанції, у чому конкретно вони полягають, та яким чином ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Зокрема, стверджуючи про безпідставне визнання місцевим судом ряду доказів недопустимими прокурором не наведено змістовних аргументів у цій частині, водночас в обґрунтування таких доводів заявник обмежився формальною вказівкою на порушення вимог КПК України.

Натомість, значна частина доводів касаційної скарги зводиться до незгоди із висновками місцевого суду інстанції щодо оцінки доказів, яким прокурор надає власну оцінку, відмінну від оцінки наданої судом, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, що є підставами для зміни чи скасування вироку судом апеляційної інстанції, проте в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом касаційного розгляду.

Окрім цього, касаційна скарга містить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду, водночас у касаційній скарзі не зазначено яких саме порушень допустив апеляційний суд в аспекті положень статей 404, 405 КПК України, а також не наведено обґрунтування підстав для скасування рішення апеляційного суду з огляду на приписи статей 412-414, 419, 438 КПК України.

Водночас, доводи в цій частині зводяться до формального цитування ряду положень КПК України, без зазначення, яких конкретних доводів апеляційної скарги прокурора не перевірено судом апеляційної інстанції.

Також, зі змісту касаційної скарги слідує, що прокурор фактично не погоджується із правильністю застосування ст. 254 КК України, однак не оскаржує судові рішення із підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, що позбавляє суд можливості однозначно визначити межі касаційного розгляду.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження за касаційною скаргою прокурора.

У зв`язку з наведеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, касаційну скаргу прокурора слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3