Єдиний унікальний номер 243/2234/22
Провадження номер 1-кп/243/297/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Слов`янськ

Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000388 від 10.03.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаївка Донецької області, громадянина України, працюючого охоронцем ТОВ СБ Титан, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 2 місяці, посилаючись на продовження існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, передбачених пунктом 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що без застосування найсуворішого запобіжного заходу він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка та потерпілого та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на відсутність підстав для його задоволення, оскільки ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого є мінімальними. Ризик впливу на свідка та потерпілого наразі відсутній, оскільки вони вже допитані судом, єдиний ризик, що наразі існує - це ризик переховування від суду. Однак, обвинувачений не має реальної можливості переховуватися від суду, оскільки наразі в державі введено воєнний стан, а залишити межі держави він не має жодної можливості. Зазначив про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі Летельє проти Франції від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Аналогічна правова позиція викладена і у рішенні ЄСПЛ у справі Ілійков проти Болгарії від 26.07.2001.

Судом приймається до уваги, що ОСОБА_5 утримується під вартою з 10.03.2022, тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_5 , який одружений, неповнолітніх дітей не має, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності. Суд не погоджується з доводами захисника щодо унеможливлення переховування ОСОБА_5 від суду, оскільки введення воєнного стану в державі хоча й має наслідком обмеження виїзду за межі країни для військовозобов`язаних чоловіків, але жодним чином не унеможливлює переміщення обвинуваченого в будь-який населений пункт на території України. Тобто, наведені обставини не виключають вказаний ризик.

В той же час суд не вбачає наявності ризику незаконного впливу на свідка та потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки реальна небезпека здійснення впливу на свідків та потерпілих може мати місце лише на початку кримінального провадження, тобто до моменту їх допиту в суді. На даній стадії кримінального провадження і свідок, і потерпілий вже допитані судом.

Окрім того, прокурор посилається на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, що обґрунтовується змістом обвинувального акту, згідно з яким ОСОБА_5 вчинив незакінчений злочин, тому існує ризик доведення ним його злочинного умислу, спрямованого на вбивство потерпілого, до кінця. Однак, в судовому засіданні були допитані потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 , з наданих показань можливо встановити, що умисел на вбивство потерпілого виник у обвинуваченого раптово, а не був запланований заздалегідь, на ґрунті неприязних відносин. Наразі потерпілий повідомив суду, що він обвинуваченого вибачив. Отже, з урахуванням наведених обставин, з плином часу, оскільки з моменту події кримінального правопорушення минуло більше року, суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, а саме доведення умислу, спрямованого на вбивство потерпілого, до кінця, не існує. Будь-яких інших підстав для наявності висновку про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень прокурором не зазначено.

Таким чином, застосування більш м`якого запобіжного заходу не спроможне запобігти доведеному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки обставини, встановлені судом, з високим ступенем ймовірності свідчать про можливість ОСОБА_5 переховуватися від суду. Суд зауважує, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Крім того, в даному випадку продовження тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності. Обмеження права ОСОБА_5 на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України, яка полягає в тому, що у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що для запобігання вищезазначеному ризику, який продовжує існувати станом на теперішній час, недостатньо застосовувати відносно нього більш м?який запобіжний захід, тому наявні законні підстави для продовження обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави у відповідності до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 на теперішній час перебуває в ДУ Житомирська установа виконання покарань (№8), суд вважає доцільним вирішити питання про участь обвинуваченого та потерпілого у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 336 КПК України, судове провадження може здійснюватися в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

З огляду на вищенаведене, з метою забезпечення оперативності судового розгляду суд вважає за необхідне здійснювати судове провадження по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України в режимі відеоконференції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 331, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в державній установі Житомирська установа виконання покарань (№8), строком на 60 діб, тобто до 22 липня 2023 включно.

Проводити судове засідання, призначене на 09-00 год. 28 червня 2023 року, за участю обвинуваченого ОСОБА_5 в режимі відеоконференції у системі EasyCon, проведення якої доручити державній установі Житомирська установа виконання покарань (№ 8).

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому та направити для виконання начальнику ДУ Житомирська УВП № 8.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення, підлягає негайному виконанню.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений 24.05.2023 о 09-55 год.

Суддя ОСОБА_1