Справа №295/4379/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого відділу Житомирського відділу поліції м. Житомир щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР в порядку ст. 303 КПК України стосовно нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 , -

У С Т А Н О В И В:

11 квітня 2023 р. скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира за скаргою на бездіяльність слідчого відділу Житомирського відділу поліції м. Житомира щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 303 КПК.

В своїй скарзі скаржник просить внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно ст. 214 КПК України про кримінальне правопорушення нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ч. 3 ст. 3652 КК України, ч. 2 ст. 15 КК України, ч. 4 ст. 190 КК України; визнати ОСОБА_3 постраждалим від кримінального правопорушення нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ч. 3 ст. 3652 КК України, ч. 2 ст. 15 КК України, ч. 4 ст. 190 КК України.

В якості доказів порушення прав скаржника було щодо бездіяльності слідчого відділу Житомирського відділу поліції м. Житомира щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР в порядку ст.303 КПК до скарги додано копію заяви про кримінальне правопорушення за ст. ст. 15, 190, 191, 3652 КК України з двома штампами про прийняття: від 10.04.2023 р., зареєстрованої за №13017 та від 07.04.2023 р.

При цьому доказів порушення прав скаржника щодо бездіяльності відділу Житомирського відділу поліції м. Житомира щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 303 КПК до скарги додано не було. До скарги не долучено процесуальних документів, що підтверджують бездіяльність слідчого відділу Житомирського відділу поліції м. Житомира.

18.04.2023 р. на електронну адресу Богунського районного суду м. Житомира надійшла заява від скаржника про підтримання вимог у скарзі та розгляд скарги за відсутності скаржника.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора - бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів скарги, скаржник вбачає в діях державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 склад злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, ч.3 ст. 3652 КК України, ч. 2 ст. 15 КК України, ч. 4 чт. 190 КК України.

Скаржник зауважує на тому, що державний нотаріус не встановив його, ОСОБА_3 правонаступником після померлої рідної матері. При цьому скаржником не додано до скарги доказів відмови державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 щодо встановлення скаржника правонаступником.

При цьому скаржником наголошено, що ухвалою Верховного Суду по справі № 295/12775/22 від 24.03.3023 р. відмовлено у визнанні його правонаступником, що доводиться копією ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової плати Касаційного цивільного суду у справі № 295/12775/22 від 24.03.2023 р., яка додана до скарги на бездіяльність.

До скарги додано копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.10.2018 р. вих. № 02-31/1306. Відповідно до вказаної постанови державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори після вивчення поданих документів ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_5 по довіреності виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на п. 3.21, 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, п.2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

У постанові нотаріусом наголошено, що Коростишівською державною нотаріальною конторою спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 не заводилась.

Протягом передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку на прийняття спадщини (шість місяців), спадкоємці з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Довідка з КП «Коростишівська комунальна служба» щодо кола осіб, які проживали (були зареєстровані) з померлою заявником не подана, що унеможливлює визначення кола спадкоємців.

Заявником не надано правовстановлюючих документів, щодо належності майна спадкодавцеві.

Спадкоємці не прийняли спадщину в порядку та в строк, встановлений чинним законодавством.

Постанова державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 обґрунтована нормами закону.

В подальшому, скаржник ОСОБА_3 звернувся 18.10.2022 року до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 , яка проживала та була зареєстрована в м. Коростишеві, заявою про зняття заборони відчуження майна та із заявою про заміну нотаріуса ОСОБА_7 з посиланням на нездатність нотаріуса ОСОБА_7 встановити ділові відносини (копії вказаних заяв додані до скарги).

Скаржником не долучено до матеріалів скарги відповідей державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 щодо вказаних заяв.

Як зауважив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) у Листі від 12.01.2017 р. № 9-49/0/4-17) «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», питання правової оцінки заяви чи повідомлення на предмет обґрунтованості викладених у них відомостей, що свідчать саме про кримінальне правопорушення, є складним і неоднозначним, і воно характеризує стан судової практики розгляду аналізованої категорії скарг. Так, «у слідчій і в судовій практиці щодо цього питання є щонайменше два підходи. Згідно з першим передбачається так зване автоматичне внесення відомостей про кримінальне правопорушення, якщо такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення. Цей підхід не передбачає оцінки відповідної заяви чи повідомлення на предмет того, що викладені відомості дають підстави констатувати певні ознаки складу злочину. У свою чергу, другий підхід не передбачає автоматичного внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях - вносяться лише визначені як такі, що, на думку суб`єкта, який їх вносить, дійсно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення». ВССУ, наводячи приклад, що в окремих випадках слідчі судді перевіряють не лише факт реагування чи не реагування на заяву про кримінальне правопорушення, а й здійснюють аналіз причин, внаслідок яких належне реагування не було забезпечено, категорично не заперечував можливість такої судової практики.

Перший підхід, по суті є формальним, і полягає у тому, що будь-яка заява (повідомлення), що має назву (якщо це письмовий документ) чи якщо його так називає заявник (в усній формі) «заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення» абсолютно незалежно від змісту такого повідомлення, мають спричиняти внесення уповноваженими особами (слідчим чи прокурором) відомостей з такої заяви (повідомлення) до ЄРДР та початок досудового розслідування.

Для Суду очевидно, що обрання такого формального підходу спричиняє ряд негативних наслідків як для держави та суспільства, так і для окремих людей, і може в окремих випадках зумовлювати внесення до ЄРДР явно недоречних відомостей (наприклад, у разі якщо така заява не містить взагалі жодних даних окрім назви; у разі якщо в ній йдеться про очевидно правомірну поведінку тих чи інших осіб; у разі, якщо в заяві не зазначається яке саме кримінальне правопорушення скоєно (навіть не йдеться про його родову приналежність); у разі, якщо йдеться про події які взагалі відбуваються поза волею людини тощо).

У зв`язку із цим Суд дотримується іншого підходу змістовного. Такий підхід базується на нормах чинного законодавства виходячи з наступного.

Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК). Для здійснення цього завдання Кримінальний Кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (частина 2 статті 1 КК). Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 р., за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Вказана інформація необхідна для визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР. Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту». Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 р. (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...».

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку щодо відсутності в заяві достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані в ній події свідчать, про ймовірність вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, скаржником ОСОБА_3 не надано суду об`єктивних відомостей на підтвердження бездіяльності слідчого відділу Житомирського відділу поліції м. Житомира щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР в порядку ст. 303 КПК України та не надано об`єктивних відомостей на вчинення державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 суспільно-небезпечного винного діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України, а тому підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку розслідування наразі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги на бездіяльність слідчого відділу Житомирського відділу поліції м. Житомир щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР в порядку ст. 303 КПК України стосовно нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Богунського

районного суду м. Житомир ОСОБА_1