єдиний унікальний номер справи 546/626/22
номер провадження 1-кп/546/15/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2022 за № 0000438 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, офіційно не працює, раніше судимий:

- 23 червня 2010 року Полтавським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з встановленням іспитового строку на 2 роки, 27 липня 2012 року звільнений по відбуттю покарання;

- 20 липня 2010 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 16 листопада 2010 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 04 травня 2012 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 8 місяців 27 днів;

- 24 червня 2015 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі 75 КК України від відбування покарання звільнений з встановленням іспитового строку на 2 роки, знятий з обліку 16 січня 2016 року;

- 23 листопада 2015 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України остаточно засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 16 серпня 2017 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 11 місяців 16 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

встановив:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, воєнний стан в Україні введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 року.

21 липня 2022 року близько 07 години 30 хвилин ОСОБА_5 , правомірно перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав речей на загальну суму 4216,67 грн: монітор «LG FLATRONE 19SI» вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1864 від 08.08.2022, 900,00 грн; клавіатуру GENIUS вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1864 від 08.08.2022, 155,00 грн; комп`ютерну мишку AUTECH model D-530FX вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1864 від 08.08.2022 56,67 грн; веб-камеру SVEN вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1864 від 08.08.2022, 142,50 грн; дві звукові колонки FSD загальною вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1864 від 08.08.2022 591,67 грн; системний блок вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1864 від 08.08.2022, 1933,33 грн; вентилятор DELFA вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1864 від 08.08.2022, 437,50 грн, які належали ОСОБА_4 .

У подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальні збитки на загальну суму 4216,67 грн.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою судді від 06.09.2022 призначене підготовче судове засідання на 28 вересня 2022 року, яке відкладалося на 06.10.20222 та 02.11.2022, у зв`язку з неявкою обвинуваченого.

02 листопада 2022 року ухвалою суду оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з чим на час проведення розшуку було зупинене провадження.

Ухвалою суду від 22.06.2023 поновлене судове провадження, у зв`язку із розшуком обвинуваченого, та призначене підготовче судове засідання 22.06.2023.

22 червня 2023 року проведене підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд даного кримінального провадження на 22.06.2023.

Прокурор у судовому засіданні вважала, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення вчинено останнім, тому просить суд визнати його винуватим та, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, як рецидив злочину,думку потерпілої, яка не наполягає на суворому покаранні, те, що вартість викраденого майна є відносно невеликою, призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю три роки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, суду повідомив, що проживав із потерпілою цивільним шлюбом. 21 липня 2022 року, коли ОСОБА_4 не було вдома, він викрав з її квартири монітор, клавіатуру, комп`ютерну мишу, веб-камеру, дві звукові колонки, системний блок та вентилятор. оскільки йому потрібні були гроші. Викрадені речі він продав невідомому чоловіку. У вчиненому правопорушенні щиро кається, перед потерпілою вибачився та просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні суду повідомила, що 21 липня 2022 року вона перебувала на роботі. В цей день ввечері вона неодноразово телефонувала ОСОБА_5 , однак той не брав слухавку. Вона попросила сусідку подзвонити до неї у квартиру. Сусідка їй повідомила, що двері були відчинені, а ключ був у замку із внутрішнього боку. Коли вона повернулася додому, то побачила, що монітор, комп`ютер. миша та інше були відсутні. Після цього вона одразу викликала працівників поліції. Викрадені речі їй були повернуті, обвинувачений неодноразово вибачався перед нею, вона його вибачила, на суворому покаранні не наполягала та просила призначити покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку присутніх в судовому засіданні учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого та потерпілу, доходить висновку, що своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин і його протиправні дії суд кваліфікує за частиною 4 статті 185 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно статті 66 КК України, суд вважає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , згідно статті 67 КК України, є рецидив кримінального правопорушення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України).

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні виду і міри покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Також, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий за корисливі кримінальні правопорушення, стан його здоров`я, який за медичною допомогою до лікаря психіатра, лікаря фтизіатра та лікаря нарколога не звертався, наявність обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, та наявність обставини, що обтяжує покарання, як рецидив кримінального правопорушення, те, що він правдиво розповів про обставини вчиненого кримінального правопорушення, критично відноситься до своїх дій та зобов`язується виправитися, думку прокурора, яка просила призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання та думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має та просила призначити покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі.

Суд також враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №302/904/16-к, відповідно до якого загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи сукупність цих обставин, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити покарання, що передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням положень ст. 75 КК України. При цьому, з урахуванням особи обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне іспитовий строк визначити максимальною тривалістю у три роки.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Враховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч. 7 ст. 128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

По даному кримінальному провадженню є процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1321,46 грн.

Вказані витрати на залучення експерта відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, оскільки обвинувачений визнається винним.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 100, 124, 174, 373, 374, 376, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта за проведення судової експертизи на суму 1321 (одна тисяча триста двадцять одну) гривню 46 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні: системний блок, веб камера, клавіатура, колонки, комп`ютерну мишку, монітор «LG FLATRONE 19SI», вентилятор DELFA, колонки «DFD», які передані на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 , залишити у володінні останньої.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1