ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/2005/22 Номер провадження 11-кп/814/2404/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 травня 2022 року за №0000715, 07 вересня 2022 року за №0001754, 04 жовтня 2022 року за №0001970 та №0001975, 08 жовтня 2022 року за №0002077, за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 11 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

22 грудня 2020 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 1 рік позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.4 ст.185 КК України - на 5 років позбавлення волі;

ч.2 ст.190 КК України - на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 11 липня 2023 року.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 березня до 10 липня 2023 року.

Позов потерпілого ТОВ «РУШ» задоволено й стягнуто на його користь із ОСОБА_8 351 гривню майнової шкоди.

Вирішено питання щодо арештів майна та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

Епізод №1.

08 травня 2022 року приблизно об 11 годині 40 хвилин ОСОБА_9 у магазині «Продукти-518» по п-ту М. Лушпи, 46 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав пляшку лікера «Sheridans» 15.5%, об`ємом 0, 5 л, чим заподіяв ТОВ «АТБ-маркет» майнову шкоду на суму 588 гривень 50 копійок.

Епізод №2.

27 серпня 2022 року в проміжок часу з 11 години 30 хвилин до 12 години 30 хвилин ОСОБА_9 у магазині «Закрома» по АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «XIAOMI Redmi 7A», чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1 933 гривні.

Епізод №3.

02 вересня 2022 року о 13 годині 07 хвилин ОСОБА_9 у магазині «Єва-905» по пл. Покровській, 5 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав парфумовану жіночу воду «Versace Bright Crystal Absolu», чим завдав ТОВ «РУШ» майнову шкоду в сумі 351 гривні.

Епізод №4.

04 вересня 2022 року об 11 годині 23 хвилини ОСОБА_9 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 в умовах воєнного стану повторно таємно викрав упаковку запальничок у кількості 23 штук, чим спричинив ТОВ «Бір-маркет» майнову шкоду на суму 790 гривень 28 копійок.

Епізод №5.

06 вересня 2022 року приблизно о 12 годині ОСОБА_9 у магазині «Класний ковбасний» по вул. Героїв Крут, 82 у м. Суми в умовах воєнного повторно таємно викрав мобільний телефон «XIAOMI Redmi 9», чим заподіяв ОСОБА_11 майнову шкоду в сумі 2 930 гривень.

Епізод №6.

11 вересня 2022 року об 11 годині ОСОБА_9 у магазині «Мікс» по вул. Збройних Сил України, 18 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «Huawei Y6», чим завдав ОСОБА_12 майнову шкоду в сумі 2 000 гривень.

Епізод №7.

13 вересня 2022 року о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_9 у магазині «Тростянецькі ковбаси» по вул. Засумській, 5 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8», чим спричинив ОСОБА_13 майнову шкоду в сумі 3 500 гривень.

Епізод №8.

17 вересня 2022 року об 11 годині 17 хвилин ОСОБА_9 у магазині «Ля Філе» по вул. Шевченка, 18 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «Samsung SM-A107F/DS Galaxy A10s 2019», чим заподіяв ОСОБА_14 майнову шкоду в сумі 2 500 гривень.

Епізод №9.

22 вересня 2022 року о 18 годині ОСОБА_9 біля магазину «АТБ» по вул. Петропавлівській, 70 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «Motorolla XT2097-13 E7i», чим спричинив ОСОБА_15 майнову шкоду в сумі 4 316 гривень.

Епізод №10.

01 жовтня 2022 року о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_9 у гуртожитку №1А СумДУ по вул. Прокоф`єва, 38-Б у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «Iphone 6S», чим заподіяв ОСОБА_16 майнову шкоду в сумі 3 133 гривні.

Епізод №11.

07 жовтня 2022 року о 15 годині ОСОБА_9 у магазині «Трофей» по п-ту М. Лушпи, 5 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав 2 котушки до рибної ловлі, чим завдав ОСОБА_17 майнову шкоду в сумі 2 929 гривень.

Епізод №12.

07 жовтня 2022 року приблизно о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_9 в аптеці «Подорожник Суми» по вул. Героїв Крут, 76/2 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «Smartрhone 2E E500A 2019», чим заподіяв ТОВ «Подорожник Суми» майнову шкоду в сумі 883 гривень.

Епізод №13.

18 жовтня 2022 року приблизно о 18 годині ОСОБА_9 по вул. Героїв Крут, 44 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «Vivo Y19», чим спричинив ОСОБА_18 майнову шкоду в сумі 2 667 гривень.

Епізод №14.

30 грудня 2022 року приблизно о 17 годині 15 хвилин ОСОБА_9 по вул. Героїв Крут, 82 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав мобільний телефон «XIAOMI Redmi 6А», чим завдав ОСОБА_19 майнову шкоду на суму 1 040 гривень.

Епізод №15.

04 січня 2023 року о 10 годині ОСОБА_9 у магазині «Техносток» по вул. Соборній, 43 у м. Суми в умовах воєнного стану повторно таємно викрав перфоратор «Дніпро-М», чим заподіяв ОСОБА_20 майнову шкоду в сумі 2 795 гривень.

Епізод №16.

14 січня 2023 року приблизно о 12 годині ОСОБА_9 поблизу ТЦ «Київ» у м. Суми, діючи повторно, зловживаючи довірою ОСОБА_21 , під приводом телефонного дзвінка заволодів мобільним телефоном «Samsung Galaxy А22», чим спричинив ОСОБА_21 майнову шкоду в сумі 6 664 гривні.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок Зарічного районного суду м. Суми від 11 липня 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України чи звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції: здійснив розгляд справи не за всіма епізодами пред`явленого йому органом досудового розслідування обвинувачення; не з`ясував, чи всі показані ним у ході слідчих експериментів визнавальні обставини були зафіксовані відеозаписом, і те, що він погодився на спрощений порядок дослідження доказів, оскільки розраховував на призначення йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 3-4 роки або позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, що обіцяв прокурор, який перебував разом із суддею в нарадчій кімнаті в ході ухвалення вироку; не врахував, що він ( ОСОБА_9 ) повністю визнав вину, щиро розкаявся та сприяв слідству в розкритті кримінальних правопорушень, часткового компенсував шкоду потерпілим, працював до затримання, має: малолітню дитину, матір, бабу й ряд тяжких захворювань.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, заперечення прокурора проти апеляційної скарги з доповненнями, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Із системного аналізу кримінального процесуального закону та відповідно до практики Верховного Суду вбачається, що суд, перш ніж прийняти рішення про здійснення розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, повинен роз`яснити суть цієї норми, не обмежуючись цитуванням самої статті, а в доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння всіма учасниками судового провадження змісту даної норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися в добровільності їх позицій.

Отже, визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій, правильне розуміння й усвідомлення змісту обставин злочину, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду на підставі ч.3 ст.349 КПК України, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є передумовами можливості здійснення розгляду провадження в зазначеному порядку.

Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду, які у випадку зміни правової позиції з метою скасування вироку місцевого суду, ухваленого в порядку ч.3 ст.349 КПК України, можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження.

З журналів судових засідань і технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 здійснювався за спрощеною процедурою, під час якої місцевий суд за відсутності заперечень усіх учасників судового провадження обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі й обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних щодо характеристики його особи, процесуальних витрат і речових доказів.

У судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_9 , будучи забезпеченим участю захисника, повністю визнав вину, підтвердив і не оспорював обставини вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану повторно; ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою повторно, у зв`язку з чим просив розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, місцевим судом було з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст обставин зазначених вище кримінальних правопорушень, які ним не оспорювались, чи немає сумнівів у добровільності позиції ОСОБА_8 , а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом першої інстанції змісту норми ч.3 ст.349 КПК України апелянт ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним вище порядком (відповідно до ч.3 ст.349 КПК України), підтвердив зрозумілість правових наслідків такого розгляду й те, що його позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок. Захисник також підтримав наведену вище процедуру проведення розгляду справи.

Отже, були наявними всі передбачені законом умови та процесуальні гарантії, які захищали здатність обвинуваченого висловлювати свою справжню думку з приводу порядку дослідження доказів.

Відповідно до матеріалів провадження встановлено відсутність обставин і сторонніх факторів, які би могли вплинути чи вплинули на волевиявлення ОСОБА_8 і про їх наявність жодним чином не вказував у судовому засіданні першої інстанції й сам ОСОБА_9 . Навпаки, обвинувачений вільно й свідомо висловив свою чітку позицію щодо необхідності розгляду справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності обставин того, що він не розумів суті питань, його відповіді стосувалися їх змісту та були зрозумілі.

Отже, добровільність надання згоди та ініціювання ОСОБА_8 розгляду кримінального провадження за спрощеною процедурою, самостійно на власний розсуд приймати рішення та вчиняти для їх реалізації процесуальні дії, усвідомлюючи їх значення та наслідки, підтверджена в передбаченому законом порядку, а тому доводи апелянта про протилежне позбавлені підстав.

Позбавлені підстав і твердження в апеляційній скарзі про недослідження місцевим судом даних, отриманих за результатами проведення слідчих експериментів, щодо обставин вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, оскільки аналіз положень ч.3 ст.349 КПК України вказує на те, що предметом судового розгляду в досліджуваному випадку виступають обставини вчинених кримінальних правопорушень у контексті їх обсягу та змісту, що були підтверджені обвинуваченим, визнані та не оспорювались учасниками судового провадження, у зв`язку з чим до завдань суду першої інстанції при розгляді справи в спрощеному порядку не належало дослідження доказів щодо фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а завдання місцевого суду полягало в іншому - об`єктивно перевірити наявність підстав для застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, що було здійснено першою судовою інстанції з дотриманням вимог закону.

Наслідком розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, є те, що вона вирішується шляхом застосування особливого порядку судового провадження, що становить по суті відмову від низки процесуальних прав. Водночас, ані буква, ані дух ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод не заважають особі з власної волі відмовитися від цих гарантій (рішення Європейського суду з прав людини у спарі «Scoppola проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Посилання ж ОСОБА_8 на проведення місцевим судом розгляду не за всіма епізодами пред`явленого йому обвинувачення є надуманими, так як місцевий суд у об`єднаному кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.337 КПК України здійснив судовий розгляд в межах висунутого ОСОБА_8 обвинувачення відповідно до обвинувальних актів, у тому числі за всіма епізодами інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, обставини вчинення яких повністю підтвердив у ході допиту в першій інстанції обвинувачений.

Порушень суддею місцевого суду таємниці нарадчої кімнати, на що необґрунтовано вказує апелянт, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Також колегія суддів уважає безпідставними доводи обвинуваченого, які зводяться до обрання йому заходу примусу із застосуванням ст.ст.69 чи 75 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

А з аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ч.4 ст.185 КК України (найбільш тяжкого кримінального правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_8 ) передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини й ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким (ч.4 ст.185 КК України), нетяжким (ч.2 ст.190 КК України) злочинами, особу ОСОБА_8 , який неодноразово судимий (5 разів за аналогічні злочини проти власності, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі), однак знову вчинив корисливі злочини невдовзі після відбуття покарання та вже безпосередньо на час розгляду справи в суді (т.1 а.п.65-74), стан здоров`я обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що виключає можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

З викладеного вище вбачається, що місцевим судом при обранні ОСОБА_8 заходу примусу належним чином враховано, зокрема, всі обставини, що пом`якшують покарання та на які наявне посилання в апеляційній скарзі.

Між тим, підставою для застосування приписів ст.69 КК України є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а дані обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Проте, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який вперто не бажає ставати на шлях виправлення, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним 16 епізодів корисливих кримінальних правопорушень (серед яких 15 епізодів тяжкого злочину проти власності в умовах воєнного стану), а тому є відсутніми підстави для обрання апелянту заходу примусу в розмірі, нижчому від найнижчої межі, встановленої у відповідній нормі кримінального закону.

Твердження апелянта з приводу його працевлаштування й відшкодування шкоди потерпілим не знайшли свого підтвердження. Він не вживав будь-яких заходів, направлених на компенсацію потерпілим особам заподіяної ним шкоди, а напротивагу цьому вів системний злочинний спосіб життя. Натомість, частину майна, яким заволодів ОСОБА_9 , було вилучено в останнього поліцією й затим повернуто потерпілим, тобто таке повернення здійснено завдяки діяльності поліції, а не волевиявленню обвинуваченого, в іншій же частині майнова шкода потерпілій стороні не відшкодована та не усунута.

На доводи ОСОБА_8 щодо наявності в нього хронічних захворювань апеляційний суд зауважує, що при встановленні захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, це може слугувати самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст.84 КК України та складає самостійний предмет дослідження й оцінки суду.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_9 має малолітню дитину, матір і бабу, однак ці дані з огляду на викладені вище обставини в їх сукупності не є мотивованою й достатньою підставою для застосування до нього положень ст.ст.69 чи 75 КК України, натомість вплинули на призначення йому мінімального покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, й були би визначеними законом підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4