Провадження № 11-кп/4808/235/23
Категорія ст. 296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002203 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 зі змінами на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, на утриманні одна малолітня дитина, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньо освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючого, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 296 КК України 3 роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_11 остаточне покарання 3 роки обмеження волі.

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_11 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб; заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не полягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 27 червня 2019 року, близько 22 год. 20 хв., ОСОБА_11 проходив спільно із ОСОБА_7 повз домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 .

Побачивши на подвір`ї вказаного будинку ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , з хуліганських спонукань зайшов на територію домоволодіння, що за адресою АДРЕСА_3 та поводячись нахабно, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи особливу зухвалість, висловлюючись нецензурною лайкою, безпричинно та несподівано для потерпілої ОСОБА_14 , почав наносити їй удари руками в ділянку голови та тулуба. Від отриманих ударів ОСОБА_14 впала на землю та почала кликати на допомогу. В цей час із будинку вийшов ОСОБА_15 , який намагався припинити протиправні дії ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_7 зайшов на подвір`я, де разом із ОСОБА_11 , маючи фізичну перевагу над потерпілим ОСОБА_15 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи вседозволеність та явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, в присутності сторонніх осіб, з особливою зухвалістю почали наносити удари руками і ногами в різні частини тіла ОСОБА_15 .

Під час вчинення хуліганських дій ОСОБА_7 , без відома та погодження з іншими учасниками хуліганських дій, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета - пневматичного газобалонного пістолета UMAREX мод. «ПМ ULTRA» 15А26230 Cal. 4,5-mm, призначеного для спричинення тілесних ушкоджень, виявляючи своє зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальновизнаних норм поведінки та моралі, здійснив п`ять пострілів в ділянку поперекового відділу потерпілого ОСОБА_15 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої рани поперекової ділянки зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_15 зігнувся. В цей момент ОСОБА_11 наніс один удар ногою в праву руку потерпілого ОСОБА_15 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , потерпілому ОСОБА_15 заподіяно тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 366 від 06.09.2019, у вигляді закритої тупої травми правої руки з переломом дистальної фаланги II пальця правої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення; непроникаючої рани поперекової ділянки зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я; саден в ділянках грудної клітки, спини, обох нижніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а потерпілій ОСОБА_14 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянках правого плеча та тулуба, саден в ділянках тулуба, які відповідно до висновку експерта № 65 від 25.07.2019, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Окрім того, 27.06.2019, близько 22 год. 20 хв. ОСОБА_11 , перебуваючи у дворі будинку по АДРЕСА_3 , під час вчинення хуліганських дій, відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , наніс один удар ногою в праву руку потерпілого ОСОБА_15 , внаслідок чого заподіяв останньому, відповідно до висновку експерта № 366 від 06.09.2019, тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої руки з переломом дистальної фаланги II пальця правої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суду першої інстанції.

Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що рішення ухвалено при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. Вказує, що тілесних ушкоджень потерпілим не наносив та в день події зброї у нього не було, пострілів не чув. Стверджує, що суд не взяв до уваги його пояснення про день події. Посилається на те, що суд не допитав ряд свідків та на недоведеність його винуватості. Вважає, що судовий розгляд проведено неповноцінно, не взято до уваги такі докази як відео з камер спостереження будинку культури в с. Микитинці, Івано-Франківської області, яке вилучено працівниками поліції, але не пред`явлено в судомову засіданні та з якого вбачається як проти нього було застосовано фізичну силу з боку потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , та пом`якшити покарання обмежившись відбутим терміном перебування під вартою.

Вказує, що судом не в повній мірі враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме: у ОСОБА_7 на утриманні перебуває малолітня дитина, він не судимий, та до кримінальної відповідальності притягується вперше. Сторона захисту вважає, що за час тривалого перебування обвинуваченого під вартою практично відбулося виправлення ОСОБА_7 та він не потребує подальшої ізоляції від суспільства. Зауважує, що судом порушено вимоги ст. 337 КПК України, згідно якої судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, однак судом у вироку зазначено, що ОСОБА_7 вчинив злочин в групі осіб, хоча в обвинувальному акті відсутнє таке визначення, що свідчить про безпідставність такого посилання та обвинувальний ухил, що незаконно та несправедливо потягнуло за собою надто суворе покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить змінити вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_11 перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а щодо ч. 1 ст. 121 КК України, застосувати ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, або обрати щодо нього більш м`який вид основного покарання не зазначеного в санкції статті із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Вважає, що вирок Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_11 підлягає зміні (п. 2 ч. 1 ст. 407 КК України) в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України) і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч. 2 ст. 409 КПК України), а також в зв`язку з неправильним розподілом процесуальних витрат (ст. 124 КПК України).

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що суд помилково прийшов до висновку, що дії ОСОБА_11 щодо потерпілих були вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства і спричинили грубе порушення громадського порядку. Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_11 постійно стверджував, що зайшов на подвір`я будинку потерпілих для з`ясування причин погіршення стосунків з ОСОБА_14 , оскільки між ними була конфліктна ситуація. З`ясування стосунків переросло в обопільну сутичку під час якої всі учасники отримали легкі тілесні ушкодження. Заперечує свою причетність до дій іншої особи, засудженої в цій же справі. 3 матеріалів провадження видно, що потерпілі і засуджений проживають в одному селі, між собою знайомі, мали в минулому конфлікт. Як видно з протоколу прийняття заяви про вчинення правопорушення (т. 2, a.c. 102) ОСОБА_14 вказувала, що конфлікт між нею і ОСОБА_11 виник на ґрунті неприязних стосунків. 3 наявних в справі довідок (т. 2 а.с. 121, 127; т.3 а.с.52), а також висновків судово-медичних експертиз (т.2 а.с. 177, 185, т. 3 а.с. 5) видно, що як потерпілі, так і обвинувачений під час сутички отримали легкі тілесні ушкодження, а в останнього їх кількість більша, як і ступінь їх інтенсивності. Стверджує, що з матеріалів справи видно, що сутичка між обвинуваченим ОСОБА_11 і потерпілими виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, а не з хуліганських мотивів. Наголошує на відсутності кваліфікуючих ознак необхідних для наявності складу злочину (хуліганство), а також враховуючи всі інші обставини вчиненого у їх сукупності, можна зробити висновок, що дії ОСОБА_11 були направлені на завдання шкоди здоров`ю потерпілих, і не посягали на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства і в зв`язку з цим по наслідкам він має нести відповідальність за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 по ч. 1 ст. 125 КК України, а відносно ОСОБА_17 - за ч. 1 ст. 122 КК України. Зазначає, що одночасне перебування у відповідний час і на місці події (вул. Зарічна, 107 с. Микитинці ІФ МР) ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не є свідченням про спільність їх дій. Вказує, що ОСОБА_11 , перебуваючи на подвір`ї будинку потерпілих, не передбачав і не міг передбачити втручання в конфлікт іншої особи.

Вважає, що призначаючи засудженому ОСОБА_11 покарання у вигляді обмеження волі, суд не в повній мірі врахував дані, що характеризують його особу. Зокрема, висновки органу пробації (т. 2 а.с. 223), а також те, що подія мала місце 27 червня 2019 року і за час, що пройшов даних щодо вчинення ОСОБА_11 негативних вчинків не виявлено. Також, всі обставини вчиненого, з доданої до апеляційної скарги ілюстрації видно локалізацію ушкодження, що віднесене до середньої тяжкості.

На його думку, судом помилково ухвалено про солідарне стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в користь держави 4710, 03 грн витрат за проведення експертизи. Стверджує, що експертне дослідження проведене стосовно предмета, який згідно вироку суду був застосований ОСОБА_7 , то вказані витрати за проведення експертизи повинні покладатися тільки на нього.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання: ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 296 КК України позбавлення волі на строк 6 років; ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України - 2 роки обмеження волі, за ч. 2 ст. 296 КК України 3 роки позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 3 роки позбавлення волі. Вважає вирок таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначених покарань особам обвинувачених та тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень внаслідок м`якості. Стверджує, що призначене покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , не відповідає особам обвинувачених та тяжкості вчинених ними кримінальних покарань внаслідок м`якості. Вказує, що обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_7 судом не встановлено. Наголошує, що судом не достатньо врахована суспільна небезпека злочинів вчинених обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , оскільки хуліганство є одним із найпоширеніших правопорушень, спрямованих проти громадського порядку. Особа, яка вчинила хуліганство, посягає на суспільні відносини, що забезпечують нормальні умови життя людей у різних сферах суспільно корисної діяльності, спокійний, відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті та побуті, завдає шкоди особистим інтересам людей, їхньому здоров`ю тощо. Зауважує, що невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості полягає і в тому, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ними самими, та і іншими особами.

Заявляє клопотання про дослідження характеризуючи даних щодо обвинувачених та вимогу ДІЗ ГУПНП в Івано-Франківській області.

Прокурор подав зміни до апеляційної скарги, в яких просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_11 з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки обмеження волі; за ч. 2 ст. 296 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 2 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Посилається на те, що суд не дотримався вимог ст. 412 КК України. Зокрема, суд при призначенні покарання ОСОБА_11 вказав, що враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше несудимий, непрацюючий, одружений, на диспансерному обліку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері не перебуває,в обласну психоневрологічну лікарню №3 за медичною допомогою не звертався, на обліку не перебуває, висновок, наданий на досудовій доповіді органу пробації, з якого вбачається середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства чи окремих осіб, посередньо характеризується по місцю проживання, обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Зазначає, що наведені дані, які характеризують обвинуваченого, не давали суду підстав для призначення покарання у виді обмеження волі.

Захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подав заперечення на подані зміни до апеляційної скарги прокурора та просить залишити без розгляду по суті як такий, що не передбачений кримінальним процесуальним законом процесуальний документ - зміни до апеляційної скарги прокурора від 15 травня 2023 року.

Потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду, будь-яких заяв суд апеляційної інстанції не отримував.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без їх участі.

В судовому засіданні апеляційного суду сторони кримінального провадження не заявляли клопотання про дослідження доказів щодо встановлення події кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити свою апеляційну скаргу, та заперечував доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , та захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

- обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги, та просили змінити вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 ;

- захисник ОСОБА_9 просив змінити вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 врахувавши всі наведені в апеляційній скарзі обставини;

- представник потерпілих ОСОБА_13 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , та захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Перевіривши доводи сторін, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності та сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку достовірно встановив обставини кримінальних правопорушень та прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.

Незважаючи на визначеність і категоричність судового рішення, у даному випадку, не усунені всі сумніви винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України.

Так, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_11 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб; заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не полягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та обвинувачений ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що вину у вчиненому не визнав, вказав, що з потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 знайомий давно, перебував з ними у дружніх відносинах. Вдень, 27 червня 2019 року, на подвір`ї ОСОБА_11 ремонтував його газонокосарку. Близько 20 год. 00 хв., закінчивши ремонт, направився додому і по дорозі, біля магазину на літньому майданчику, побачив за столиком ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших осіб. Підійшовши до магазину, привітався з потерпілою ОСОБА_14 , проте у відповідь отримав удар в обличчя. В цей момент, ОСОБА_15 підбіг ззаду та наніс обвинуваченому декілька ударів у голову. Щоб зупини кровотечу, яка почалась внаслідок ударів потерпілих, пішов додому до ОСОБА_11 , оскільки він жив найближче. Дружина ОСОБА_11 надала першу медичну допомогу. Переживаючи, щоб з обвинуваченим нічого не сталось, ОСОБА_11 та рідний брат дружини ОСОБА_11 вирішили провести його додому. ОСОБА_7 вказав, що йдучи додому, попри домоволодіння потерпілих, побачив ОСОБА_15 , який стояв на подвір`ї та, побачивши його, ОСОБА_11 та рідного брата дружини ОСОБА_11 , почав їх провокувати на конфлікт. Підійшовши ближче до брами, побачив як хтось відкрив ворота та затягнув на подвір`я ОСОБА_11 . Обвинувачений намагався витягнути останнього, однак з подвір`я вибіг ОСОБА_18 та розпилив балончик у обличчя ОСОБА_7 . Рідний брат дружини ОСОБА_11 допоміг ОСОБА_7 відійти від брами та зайшов на подвір`я до потерпілих, щоб забрати ОСОБА_11 , який уже побитий лежав на землі. Після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та рідний брат дружини ОСОБА_11 пішли від двору потерпілих та по дорозі викликали швидку медичну допомогу, яка приїхала та забрала ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не наносив, зброї при собі не мав, звуків пострілів не чув. Раніше бачив пістолет на кухні у домі ОСОБА_11 , проте 27.06.2019 ОСОБА_11 був без зброї.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав частково, проте не вказав, в якій саме частині висунутого обвинувачення, зазначив, що шкодує про вчинене. Суду пояснив, що з потерпілими просто знайомий, вони є односельцями. Раніше, до 27 червня 2019 року, у них була конфліктна ситуація. 27 червня 2019 року, в світлу пору доби, до його хати прибіг ОСОБА_7 з розбитою головою та попросив надати йому медичну допомогу. Дружина перебинтувала йому голову і після цього він направився у невідомому напрямку. Ввечері цього ж дня близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_11 прогулювався по селі, йшов до магазину. Йдучи попри домоволодіння потерпілих, на подвір`ї побачив ОСОБА_14 . Підійшов до воріт, щоб запитати навіщо її чоловік його переслідує. Поговоривши декілька хвилин з ОСОБА_14 , самовільно зайшов на подвір`я потерпілих та в цей момент невідома особа розпилила балончик в обличчя обвинуваченому. Зловивши ОСОБА_11 за руки, особи, яких обвинувачений не бачив, почали бити його по голові, після кинули на землю та почали копати ногами. ОСОБА_11 намагався встати, щоб піти з подвір`я, однак не зміг, оскільки йому продовжували наносити удари ногами. Після цього, рідний брат дружини прийшов і забрав обвинуваченого з подвір`я потерпілих. По дорозі вони викликали швидку медичну допомогу, яка приїхала та забрала його в лікарню. Обвинувачений ОСОБА_11 зазначив, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не наносив, ОСОБА_7 на подвір`ї потерпілих не бачив, зброї при собі не мав.

Так, потерпілий ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 27 червня 2019 року близько 22 год. 30 хв. він перебував вдома, за адресою АДРЕСА_3 , з дружиною ОСОБА_14 , неповнолітніми дітьми та племінником ОСОБА_18 . ОСОБА_14 вийшла на подвір`я, щоб погодувати собаку. Через деякий час потерпілий почув сильні крики дружини про допомогу. Вибігши з хати, побачив, як обвинувачений ОСОБА_11 на сходах наносить удари руками та ногами по тілу ОСОБА_14 . Щоб допомогти дружині, почав відтягувати ОСОБА_11 від неї, та ОСОБА_11 почав наносити удару йому. Під час того, як обвинувачений ОСОБА_11 наносив удари по тілу потерпілого, останній відчув декілька ударів в спину, таких як від пострілів. Від болю в спині потерпілий ОСОБА_15 присів, та в цей момент ОСОБА_11 наніс удар ногою в праву руку потерпілого, в результаті якого зламав йому палець. Після цього, потерпілий побачив ОСОБА_7 , який стояв на подвір`ї біля воріт. Потерпілий зазначив, що конфлікт тривав близько 15 хв., після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_7 вийшли з подвір`я та направились у невідомому напрямку.

Потерпіла ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що ввечері 27 червня 2019 року перебувала на подвір`ї дому, що за адресою АДРЕСА_3 . Погодувавши собаку, направилась до будинку та в цей момент почула сильні крики, слова ненормативної лексики та побачила як на подвір`я її будинку забіг ОСОБА_11 . Підбігши до неї, почав наносити удари руками та ногами в ділянки голови та тулуба потерпілої. ОСОБА_14 почала кликати на допомогу, на її крики з хати вибіг чоловік ОСОБА_15 , який став відтягувати ОСОБА_19 від неї, однак у цей час ОСОБА_11 почав наносити тілесні ушкодження її чоловікові. У подальшому на подвір`я забіг ще один чоловік, пізніше потерпіла дізналась, що це був ОСОБА_7 , та разом з ОСОБА_11 наносив удари по тілу її чоловіка ОСОБА_15 . В ході конфлікту, з хати вибіг ОСОБА_18 та почав кричати: «обережно, у нього в руках пістолет!». Потерпіла зазначила, що конфлікт тривав близько 15 хв., після чого на подвір`я забіг невідомий чоловік та забрав ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Після бійки у чоловіка зі спини у лікарні витягли металеві кулі від пістолета, на обличчі та тілі були синці та гематоми.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що незважаючи на невизнання вини обвинуваченими, винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується показаннями потерпілих, свідка, висновками експертиз, протоколами слідчих та процесуальних дій, іншими документами та речовими доказами, які досліджено та оглянуто безпосередньо у судовому засідання та які суд вважає належними та допустимими доказами.

Суд навів пояснення, але не навів аналізу показань, які надавали обвинувачені та потерпілі, не навів переконливих мотивів, зо якими визнає показання обвинувачених такими, що не відповідають встановленим обставинам справи.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Колегія суддів вважає, що кваліфікацію дій обвинувачених як хуліганство, належним чином суддя першої інстанції не вмотивував.

Колегія суддів бере до уваги висновки Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к (кваліфікація дій засудженого як хуліганства не ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність).

Колегія суддів також бере до уваги висновки Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв належним чином невмотивоване рішення щодо правової кваліфікації дій обвинувачених за ст. 296 КК України, не навів мотивів за яких при кваліфікації дій не врахував наявність існування тривалих конфліктних відносин між обвинуваченими та потерпілими або у разі, якщо суд вважав такі пояснення неспроможніми, судом не спростовано ці твердження обвинувачених.

Таким чином, при прийнятті рішення суд фактично не встановив мотивів вчинення кримінальних правопорушень та не навів переконливий аналіз показань потерпілих та обвинувачених щодо мотивів вчинення кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції не навів фактів порушення громадського порядку, який є ознакою хуліганства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції навів докази, але аналіз кожному з них, як і сукупності доказів в цілому, не навів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України) вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, викладені прокурором та стороною захисту, дати їм належну оцінку та, з урахуванням усіх встановлених обставин, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Призначаючи новий судовий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне змінити запобіжний захід ОСОБА_7 , оскільки він тривалий час утримувався в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)», ризики зменшилися, тому колегія суддів вважає необхідним та достатнім запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який забезпечить виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Керуючись ст. ст. 202, 376, 404, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 зі змінами - задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України та ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України - скасувати тапризначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

ОСОБА_7 звільнити з під варти в порядку ч. 5 ст. 202 КПК України, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_4