ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи у кримінальному провадженні за №0000541 від 26.06.2023 р. за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Юрківці, Заставнівського району, Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, інваліда 3 групи, не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2023 року задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень.

ЄУНСС:727/9654/23

НП: 11-сс/822/241/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_1

Не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.09.2023р. та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити розмір застави, співмірний з можливостями ОСОБА_7 .

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що слідчий суддя, ухваливши оскаржуване рішення, порушив приписи ст.23,94, 177-178, 183 КПК України та обрав ОСОБА_7 найсуворіший вид запобіжного заходу без належного ретельного вивчення матеріалів провадження.

Також, на думку апелянта, слідчим суддею не взято до уваги висновки ЄСПЛ, на які наголошувала сторона захисту.

Зазначає і те, що слідчим суддею фактично не враховано стан здоров`я ОСОБА_7 , який являється інвалідом з дитинства, за останні два роки переніс два інсульти, а також те, що він має сталі соціальні зв`язки, сім`ю, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, на його утриманні перебуває його мати - інвалід ІІ групи та теща інвалід І групи, хоча він ніде не працює, однак фізично допомагає їм.

Просить врахувати ту обставину, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу 11.08.2023 р. стороною захисту до суду був наданий оригінал закордонного паспорту ОСОБА_7 , з якого вбачається, що, будучи обізнаний із можливістю пред`явлення йому підозри, ОСОБА_7 виїжджав до Румунії наприкінці липня 2023 року і повернувся на початку серпня 2023 року, що свідчить про відсутність ризику переховування від органу досудового розслідування.

Звертає увагу і на ту обставину, що його підзахисний протягом всього часу війни із російською федерацією займався волонтерською діяльністю.

Вважає, що ризик впливу на потерпілого та свідків також не знайшов свого підтвердження, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , є закінченим, при цьому потерпілий, який надав пояснення слідчому, був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, що унеможливлює зміну останнім своїх показів, крім того, свідками також уже надані відповідні пояснення, а слідчим отримані дані НСРД.

На думку апелянта, не знайшов свого підтвердження і ризик вчинення підозрюваним іншого правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, та ризик перешкоджання провадженню іншими чином.

Звертає увагу на те, що слідчим суддею фактично не враховано майновий стан підозрюваного, який є пенсіонером, його дохід складає 6200 грн, що не дозволяє йому внести настільки непомірну суму застави.

Тому вважає, що відносно ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, міркування прокурора, який вважав ухвалу районного суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, СУ ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000541, внесеного 26.06.2023 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

08.08.2023р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 серпня 2023 р. щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 вересня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2023 року підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 слідчим суддею були дотримані.

Так, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, при цьому ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Враховуючи, те що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

У клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо фактів і інформації, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаного кримінального правопорушення та висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Відтак, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри, не заслуговують на увагу, та на даному етапі досудового розслідування не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Окрім того, слідчим суддею, всупереч доводам апеляційної скарги, враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, а тому, на думку колегії суддів, ризик переховування його від суду є дієвим і реальним.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів не може погодитись із доводами захисника про відсутність вказаного ризику, оскільки на момент виїзду за кордон ОСОБА_7 не мав статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Крім того, останній паспорт громадянина України для виїзду за кордон органу досудового розслідування не здав на зберігання навіть після повідомлення про підозру.

Крім того, не зменшився та є обґрунтованим інший ризик, передбачений у ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, незаконного впливу на потерпілого та свідків, яким відомі обставини вчиненого кримінального правопорушення та на яких може впливати підозрюваний з метою змінити вже надані покази.

Доводи апелянта про те, що потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність, не свідчить про те, що вказаний ризик не існує.

Об`єктивно існує і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_7 має стійкі дружні та ділові зв`язки з представниками органів державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органів, суду на території Чернівецької області.

Твердження апелянта про те, що стороною обвинувачення не зазначено конкретних способів такого перешкоджання, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Що стосується доводів захисника, наведених на спростування існування ризику вчинення підозрюваним іншого правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, то таким суд апеляційної інстанції позбавлений надати оцінку, оскільки вказаний ризик не було встановлено слідчим суддею.

За таких обставин, існування вказаних ризиків в сукупності з даними про особу ОСОБА_7 вказують на наявність підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Колегія суддів погоджується із висновками районного суду, що застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного не зможе запобігти встановленим ризикам.

Що стосується доводів апелянта про стан здоров`я та сімейний стан ОСОБА_7 , його допомога матері особі з інвалідністю ІІ групи та тещі особі з інвалідністю І групи, то такі враховані апеляційним судом, однак вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики та не дають підстав для застосування менш суворого запобіжного заходу, як про це просить апелянт.

Підтверджуючих медичних документів щодо неможливості перебування ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора апелянтом суду апеляційної інстанції не надано.

Що стосується альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави, то такий визначено слідчим суддею у відповідності до ст.182 КПК України, у розмірі, який гарантуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі її внесення.

Колегія суддів погоджується, що саме застава у максимальних межах, визначених у п. 3 ч. 5 ст.182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Такого висновку апеляційний суд доходить з урахуванням тяжкості та характеру інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, розміру заподіяної матеріальної шкоди потерпілому, а також з урахуванням майнового стану підозрюваного та обґрунтованим існуванням ризиків.

Таким чином, на думку апеляційного суду, саме застава в розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 805200 грн, здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним, як про це зазначає адвокат в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики ЄСПЛ, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відсутність у підозрюваного необхідної суми грошей для внесення визначеної судом застави не може гарантувати її внесення при визначенні меншого розміру застави, оскільки ОСОБА_7 не працює та інших доходів немає.

Мотиви адвоката в апеляційній скарзі щодо непомірного розміру застави самі по собі не можуть бути єдиним обґрунтуванням застосування щодо його підзахсиного меншого розміру застави, оскільки розмір застави визначається з урахуванням також сукупності інших обставин.

Відтак, беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, без змін.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. 176-178, 183, 194, 197, 199, 376, 407, 422 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3