Справа №:755/7365/23
Провадження №: 1-кс/755/1796/23
У клопотанні вказується, що здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що невстановлені особи, шляхом обману намагаються заволодіти квартирою, яка належить його батьку ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , 1937 р.н., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та шляхом обману схилити ОСОБА_5 до укладення договору купівлі-продажу квартири.
Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_4 повідомив, що його батько ОСОБА_5 , 1937 р.н. проживає окремо в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності. ОСОБА_4 проживає в цьому ж будинку та підтримує з батьком нормальні відносини, навідує останнього та здійснює за ним догляд. Так на початку квітня він сусідів дізнався, що поряд з батьком звилась невідома жінка « ОСОБА_6 », яка схиляє батька продати квартиру та зазначена особа зайнята збором документів для укладення відповідної угоди. Під час спілкування з батьком, останній повідомив, що має намір переїхати жити в село, де йому нібито пообіцяли будинок, але де саме останній не знає, при цьому зазначив, що в даному питанні він повністю покладається на жінку на ім`я ОСОБА_6 , та допомоги рідних не потребує. ОСОБА_5 ніколи раніше не висловлював бажання продати квартиру, зважаючи на його похилий вік, разом з тим, зважаючи на той факт, що останній не володіє будь-якою інформацією, стосовно подальших своїх планів, місця переїзду, веде себе агресивно, та зазначає, що у всьому покладається на « ОСОБА_6 ». Під час телефонного спілкування заявника з жінкою на ім`я « ОСОБА_6 », остання спочатку заперечувала факт знайомства з ОСОБА_5 , при цьому вела себе зухвало, а в подальшому визнала факт знайомства з ОСОБА_5 та підтвердила той факт, що дійсно готує документи для продажу квартири.
З огляду на викладене вище, є всі підстави вважати, що невстановлені особи, зважаючи на вік ОСОБА_5 , а також той факт, що останній не в повній мірі може усвідомлювати всі свої дії та їх наслідки, намагаються схилити останнього до продажу квартири з метою заволодіння грошовими коштами, або ж навіть до укладення фіктивної угоди, наслідком якої буде перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до третіх осіб без надання грошових коштів самому ОСОБА_5 .
Згідно матеріалів, які містяться в КМБТІ встановлено, що 06 квітня 2023 року приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7 звернувся до КМБТІ з електронним запитом щодо отримання інформації, щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та отримала відповідь 06 квітня 2023 року в електронній формі.
14 квітня 2023 року цю квартиру визнано речовими доказами. Разом з тим, відповідно до Державного реєстру обтяжень рухомого майна будь-яка інформація, щодо обтяження на квартиру відсутня.
Отже, наявні підстави, з числа регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на це майно.
Прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 подане клопотання підтримала, з наведених у ньому передумов.
В свою чергу, враховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття інших осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчим суддею визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.
ІІІ. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО
Кримінальний процесуальний кодекс України
Стаття 170. Накладення арешту на майно
1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, […].
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ
Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен встановити, чи єдостатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
Дана стаття КПК (ст. 98) регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.
При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ,що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.
Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2 ,ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.
В цьому випадку, наведене майно, згідно постанови слідчої від 14 травня 2023 року, визнано речовим доказом, у порядку ст. 98 КПК, з наведеним відповідних мотивів такого визнання.
В свою чергу, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що майно наведене в клопотанні відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження.
Відповідність критеріям ст. 98 КПК слідує і з встановленої нині моделі вчинення злочину за ст. 190 КК, позаяк містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі стосується предмету, що був об`єктом кримінально протиправних дій.
Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
З огляду на зазначене, слідчий суддя погоджується з висловленою думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно, окрім контрацептивів та інтимної гель-змазки, на підставі ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.
V. ВИСНОВОК СЛІДЧОГО СУДДІ
Отже, є дійсними обставини регламентовані абз. 1, 2 ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України.
Вказане у клопотанні майно відповідає критеріям вказаним в ч. 10 ст. 170 КПК України.
З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:
клопотання задовольнити.
Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права розпорядження.
Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_8