Справа № 953/1303/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000048 від 02.01.2023 за обвинуваченням :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, на утриманні нікого не маючого, тимчасово не працюючого, зі слів працюючого оператором заправки "А-ГАЗ" до жовтня 2022 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000048 від 02.01.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Клопотання обґрунтоване тим, що ризики, встановлені при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися та продовжують існувати на даний час, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченимст. 177 КПК України, обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. На обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого йому злочину, того факту, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ч. ст. 115 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, проти життя людини, а також враховуючи суспільну небезпеку кримінального правопорушення, вважає, що існує ризик того, що обвинувачений усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_6 заперечував щодо продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки різикі на які посилається сторона обвинувачення відсутні звернулись з клопотанням 09.05.2023 захисник ОСОБА_5 подав клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт та просив його задовольнити, на обґрунтування адвокатом ОСОБА_5 зазначено, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який та такий, що не пов`язаний із триманням під вартою його підзахисного. Органом досудового розслідування не вірно кваліфіковано його дії. Стороною обвинувачення, безпідставно та без наявних достатніх доказів наявності реальних ризиків подається клопотання про продовження строку тримання під вартою без альтернативи внесення застави. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджується кожного разу під час заявленння клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно його підзахисного ОСОБА_3 , наразі є такими, що не мають жодного підгрунтя, з урахуванням практики ЄСПЛ. Обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 підтримали клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вважає клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

У даному випадку слід взяти до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, проти життя, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, враховуючи суспільну небезпеку кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків, що може свідчити про те, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чинити вплив на свідків, та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_3 у сукупності з іншими обставинами.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті23, стаття224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на а свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Судовий розгляд даного кримінального провадження триває, свідки ще не допитані, ОСОБА_3 на теперішній час володіє інформацією щодо місця проживання свідків, а відтак, вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою схилення їх до зміни показів та відмови від показів, оскільки тривалий час перебуває з ними у дружніх відносинах.

Крім того, суд вважає доведеним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений хоча і не судимий, має постійне місце проживання, однак обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому є достатні підстави вважати, що він з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджати кримінальному провадженню, тим самим вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводячи існування вищевказаних ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним вище. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Враховуючи існування зазначених ризиків та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність наведених обставин, наявність на території України воєнних дій, застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є неможливим.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо необхідності зміни запобіжного заходу є необґрунтованими з огляду на те, що вони не спростовують вищенаведених обставин, а також не свідчать ані про відсутність, ані про недостатню вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків, у зв`язку із чим суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що стороною захисту не спростовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Однак, з огляду на характер кримінального правопорушеня (злочину), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , який вчинено із застосуванням насильства, керуючись правилами п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

В зв`язку з вище викладеним, суд вважає, що підстави для зміни раніше обраного до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відсутні, а тому в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 217, 314-316, 334, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 10 серпня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт -відмовити.

Визначити строк дії ухвали суду тривалістю до 10 серпня 2023 року до 24 години 00 хвилин включно.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику Харківського слідчого ізолятора, де утримується обвинувачений - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 - в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1