Справа № 348/481/20
Провадження № 11-кп/4808/434/23
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року у кримінальному провадженні, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, з повною загальною середньою освітою, працюючого на посаді берегового матроса рятувально-водолазної станції м. Івано-Франківськ, раніше не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України,-

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Визнано ОСОБА_8 винуватим, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено йому покарання - 240 годин громадських робіт.

На підставі, п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосовано до ОСОБА_8 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк один місяць.

Вирішено питання про речові докази.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо дружини ОСОБА_11 , що призводить до фізичних та психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразились в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Кримінальні правопорушення ним вчинено при наступних обставинах.

Обвинувачений ОСОБА_8 протягом тривалого часу умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо дружини ОСОБА_11 , що призводить до її психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя.

Так, 04.03.2019 біля 22:00год. ОСОБА_8 , перебуваючи по місцю спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив умисне психологічне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_11 , а саме виражався щодо неї нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Івано-Франківського міського суду від 19.04.2019 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 грн.

Також 25.07.2019 біля о 18:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи по місцю спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , повторно вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_11 , а саме образливо чіплявся до неї, висловлювався нецензурними словами, наніс їй удар по голові, чим повторно протягом року вчинив дане правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Івано-Франківського міського суду 25.09.2019 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Незважаючи на неодноразові притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, обвинувачений ОСОБА_8 продовжив вчиняти фізичне та психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_11 .

Так, 06.02.2020 близько 16:00 год. в приміщенні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розпочався словесний конфлікт.

Під час вказаного конфлікту ОСОБА_8 висловлювався нецензурною лайкою до ОСОБА_11 , та наблизившись до останньої, діючи умисно, в присутності свого малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс декілька ударів руками в обличчя ОСОБА_11 , чим спричинив їй фізичний біль.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичного експерта № 58 від 14.02.2020, потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження спричинено не було.

Продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , 06.02.2020 приблизно о 16 год. 00 хв., на ґрунті тривалих неприязних стосунків, розпочав конфлікт із своєю дружиною ОСОБА_11 . Почувши шум, у кімнату зайшла ОСОБА_12 , яка намагаючись захистити свою дочку ОСОБА_11 втрутилась в даний конфлікт. В цей момент у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, в присутності свого малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 наніс три удари долонею лівої руки в праве плече ОСОБА_12 .

В результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді подряпини правого плеча, що відповідно до висновку експерта № 72/67-Д від 27.02.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 06.02.2020 близько о 16 год. 00 хв. в АДРЕСА_3 , в приміщенні житлового будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин.

На шум у сусідній кімнаті зайшла ОСОБА_13 , яка намагалася припинити конфлікт між її сестрою ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . У цей момент в останнього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, в присутності свого малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 наніс один удар долонею лівої руки в обличчя ОСОБА_13 , при цьому знаючи, що остання є особою з інвалідністю III групи.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої орбітальної ділянки у вигляді синця та набряку, що відповідно до висновку експерта № 50 від 24.02.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись із вироком суду прокурор Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.06.2023 року таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну, невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості, та яке суперечить вимогам ст.65 КК України.

Зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений вину в інкримінованому правопорушенні не визнав, у вчиненому не розкаявся, завдану шкоду не відшкодував.

Наголошує, що відповідно до ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлені та згідно ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав: вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та у присутності дитини.

Вважає, що призначене покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Дані, які характеризують особу обвинуваченого, не дають підстав для призначення ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт.

Вирок суду просить скасувати щодо ОСОБА_8 з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 :

за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та на підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

за ст. 126-1 КК України покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог матеріального та процесуального права та просить його скасувати та ухвалити новий вирок , яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та виправдати за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.

Звертає увагу, що на час інкримінованих обвинуваченому подій, його стосунки з колишньою дружиною ОСОБА_11 та її родичами були напружені та перешкоджали йому в побаченні з дітьми. Зазначив, що ОСОБА_11 вимагала в ОСОБА_15 переписати на неї придбану ним квартиру, що призводило до суперечок і сварок з бійками. З цього приводу ОСОБА_8 звертався в правоохоронні органи, що підтверджується матеріалами справи. Вказує, що 06.02.2020 року зазначеного дня, обвинувачений приїхав в с.Бистриця Надвірнянського району побачити дітей. В будинку перебували колишня дружина ОСОБА_11 , колишня теща ОСОБА_12 , сестра колишньої дружини ОСОБА_13 та її хлопець ОСОБА_16 . Між ним та ОСОБА_11 відбулась сварка, в ході якої ОСОБА_12 та ОСОБА_11 нанесли обвинуваченому удари по обличчю та тілу. Згодом в кімнату, де відбувалась сварка, зайшла ОСОБА_13 , якій він наніс один удар долонею руки в обличчя, відмахуючись від ударів, що наносили йому ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Вийшовши з будинку, ОСОБА_8 поїхав в м. Надвірну, звернувся із відповідною заявою в поліцію та поїхав в лікарню, оскільки в нього були наявні тілесні ушкодження. Так, відповідно до висновку експерта у ОСОБА_8 були встановлені легкі тілесні ушкодження та було розпочато кримінальне провадження №0000108 від 07.02.2020 року, яке в подальшому було закрито. Вважає, що суд при постановленні вироку не надав належної оцінки щодо обставин отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Стороною захисту зазначено, що обвинувачений припускає, що під час самозахисту від нанесення йому ударів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , міг комусь завдати удару. Однак, умислу на нанесення ударів чи заподіяння тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не було. Звертає увагу на те, що потерпілі є близькими родичами між собою, а тому їх показання викликають сумнів в їх правдивості через тривалі неприязні стосунки з обвинуваченим.

Щодо обставин обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України, апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_8 , за відсутності юридичної освіти, не розумів наслідки щодо визнання ним вини та притягнення його до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП., оскільки до такої позиції його спонукало бажання примиритись із колишньою дружиною та налагодити стосунки.

Апелянт вважає, що судом не дано оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, відповідно до яких ОСОБА_8 неодноразово звертався до правоохоронних органів на неправомірні дії ОСОБА_11 і стосовно неї складались матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Сторона захисту наголошує, що обґрунтованість виключення домашнього насильства у п.7 ч.1 ст.284 КПК до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є жертвою домашнього насильства.

Вказує на те, що подія від 06.02.2020 року є раптово-виниклою конфліктною ситуацією спровокованою потерпілою ОСОБА_11 . Наголошує на відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України.

Також наголошує на те, що судом не було надано оцінки доводів сторони захисту, які підтверджують їх позицію, внаслідок чого постановлено незаконний вирок та необґрунтований обвинувальний вирок.

Просить скасувати вирок суду та виправдати ОСОБА_8 за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень за ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи поданої прокурором апеляційної скарги і просив її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 відмовити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили доводи апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити подану ними апеляційну скаргу, скасувати вирок суду та виправдати ОСОБА_8 за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

При цьому, положеннями ст.94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в даному провадженні обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо доведеності вчинення кримінальних правопорушень, вірного визначення юридично-правової кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у вчиненні правопорушень.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст.125, ст.126-1 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю досліджених та перевірених судом доказами і є обґрунтованим.

Зі змісту доводів обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 вбачається, що останні вважають, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні правопорушень, оскільки його вина не доведена належними та допустимими доказами.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 вважають, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку, що обвинувачений вчинив правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, оскільки в дійсності обвинувачений такого правопорушення не вчиняв і його дії не виходили за межі конфліктної ситуації, яка виникла раптово на ґрунті тривалих неприязних відносин у зв`язку із наявність спору щодо виховання дітей та розподілу майна.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд приймає до уваги, що законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII, який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів.

Згідно із ст.1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.17 ч.1 ст.1 вказаного Закону фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до диспозиції ст.126-1 КК України, домашнім насильством є умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості потерпілої особи.

Систематичність вчинення правопорушення вважається доведеною у разі встановлення трьох і більше разів вчинення домашнього насильства.

В постанові Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі № 583/3295/19 суд зазначив, що «словосполучення "систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства" описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази».

Разом з тим, у тому разі, якщо особа, раніше двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та знову вчиняє аналогічне правопорушення, то такі дії свідчать про систематичність вчинення домашнього насильства.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою Івано-Франківського міського суду від 19.04.2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу , оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_8 04.03.2019 року вчинив умисне психологічне насильство стосовно дружини ОСОБА_11 .

Постановою Івано-Франківського міського суду від 25.09.2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за повторне вчинення ним домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_11 .

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою Івано-Франківського міського суду від 19.04.2019 року ОСОБА_8 було визнано винним в тому, що він 04.03.2019 року о 22 год. за місцем проживання по АДРЕСА_1 вчинив психологічне насильство відносно дружини ОСОБА_11 , а саме виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. В мотивувальній частині постанови суду зазначено, що ОСОБА_8 , якому було роз`яснено вимоги ст..268 КУпАП, надав пояснення щодо обставин справи та щиро розкаявся у вчиненому. (том 1 а.с.81)

Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду суду ОСОБА_8 визнаний винним за те, що 25.07.2019 року близько 18 год. за адресою проживання вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_11 , а саме образливо чіплявся до неї, висловлювався нецензурними словами, наніс їй удар по голові, чим вчинив повторно протягом року правопорушення за ст..173-2 ч.2 КУпАП. Слід зазначити, що рішення суду було ухвалено за присутності ОСОБА_8 в судовому засіданні, який в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушенні визнав та щиро розкаявся у вчиненому. (том 1 а.с.82).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказані рішення суду першої інстанції не були оскаржені у встановленому законом порядку та набули законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а тому апеляційний суд не має права давати правову оцінку судовим рішенням, які вступили в законну силу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений та його захисник не оспорюють факт притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо потерпілої ОСОБА_11 .

При цьому, зі змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він знав про те, що його двічі було притягнуто до адміністративної за вчинення домашнього насильства, повністю визнавав вину у вчинені вказаних правопорушень та не оспорював відповідні рішення суду про визнання його винним у вчиненні вказаних правопорушень у встановленому законом порядку, оскільки таким чином намагався налагодити відносини із потерпілою та не розумів правових наслідків таких рішень.

Колегія суддів вважає, що суспільство повинно мати впевненість у стабільності та незмінності судових рішень після їх набуття законної сили, оскільки це сприяє впевненості громадян у правосудді та повністю відповідає принципу верховенства права.

Так, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судові рішення Івано-Франківського міського суду від 19.04.2019 року та 25.09.2019 року не оспорювались ОСОБА_8 у відповідності до вимог закону, набули законною сили вступили і не можуть бути переглянуті в межах вказаного кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальне судочинство визначає правило преюдиції і обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Зокрема, преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі (постанова Верховного Суду у справі № 234/16272/15-ц).

Разом з тим, колегія суддів вважає,що під час розгляду кримінального провадження не встановлено обставин, які свідчать про те, що встановлені вищевказаними рішеннями фактичні обставини не відповідають сукупності наявних доказів у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до принципу диспозитивності, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є вільною у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених законом, а тому посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 не розумів правові наслідки щодо визнання ним вини у вчиненні правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів враховує, що вищевказані рішення були постановлені судом на підставі сукупності доказів, які були досліджені судом під час розгляду відповідного провадження.

Колегія суддів вражає, що наявність вищевказаних рішень дозволяє встановити, що умисел ОСОБА_8 був спрямований на вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої і останній незважаючи на те, що раніше двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, знову вчинив аналогічне правопорушення.

Так, судом першої інстанції встановлено , що 06.02.2020 близько 16:00 год. в приміщенні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розпочався словесний конфлікт, під час якого, останній висловлювався нецензурною лайкою до ОСОБА_11 , та наніс їй декілька ударів руками в обличчя, чим спричинив фізичний біль.

При цьому, продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_8 , наніс три удари долонею лівої руки в праве плече ОСОБА_12 , яка намагалась захистити свою дочку ОСОБА_11 та наніс один удар долонею лівої руки в обличчя ОСОБА_13 , знаючи, що остання є особою з інвалідністю III групи.

Судом першої інстанції встановлено, що в результаті вищевказаним умисних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді подряпини правого плеча, які відповідно до висновку експерта № 72/67-Д від 27.02.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень, а потерпілій ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої орбітальної ділянки у вигляді синця та набряку, які відповідно до висновку експерта № 50 від 24.02.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Судом першої інстанції встановлено, що вищевказані дії обвинувачений ОСОБА_8 вчинив присутності свого малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинувачений ОСОБА_8 вину в чиненні вищевказаних дій фактично визнає частково, оскільки вважає, що саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 напали на нього та навмисно завдали йому тілесні ушкодження у зв`язку з чим він був змушений захищатись від їх неправомірних дій та можливо випадково наніс удар в обличчя ОСОБА_13 .

Зокрема,обвинувачений стверджував, що з метою захисту своїх інтересів звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про притягнення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності.

Так, колегія суддів враховує, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться висновок експерта №66 від 19.02.2020 року за медичними документами до госпітального клінічного протоколу №591 КНП Надвірнянська ЦРЛ на ОСОБА_8 , відповідно до якого у ОСОБА_8 встановлено тілесні ушкодження: забій м`яких тканини лівої вушної раковини у вигляді синця та набряку, забій м`яких тканин правого передпліччя у вигляді синця та набряку (том 1 а.с.211). Зазначено, що тілесні ушкодження отримані від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну утворення вказаному в постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В матеріалах кримінального провадження наявний витяг з ЄРДР №0000108 кримінального провадження від 07.02.2020 року про надходження заяви ОСОБА_8 , який повідомив, що у помешканні колишньої дружини в АДРЕСА_3 , родичі останньої нанесли заявнику тілесні ушкодження (том 1 а.с.210).

Разом з тим, відповідно до наявних даних, вищевказане кримінальне провадження було закрито 29.02.2020 року на підставі п.2,ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

У відповідності до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.02.2020 року ОСОБА_13 подала усну заяву про спричинення їй тілесних ушкоджень у виді 4 ударів кулака правої руки в область лівої частини обличчя (том 1 а.с.63). Вищевказані обставини не заперечуються стороною захисту та обвинуваченим ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_8 про те, що він перебував у стані необхідної оборони та змушений був захищатися від неправомірних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскілки вищевказані доводи повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що саме ОСОБА_8 під час словесного конфлікту почав висловлюватись нецензурною лайкою до ОСОБА_11 , та наніс їй декілька ударів руками в обличчя, чим спричинив фізичний біль.

Судом першої інстанції, встановлено, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залучились до вказаного конфлікту саме з метою припинення незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , який вчинив домашнє насильство стосовно ОСОБА_11 .

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що встановлені судом обставини свідчать, що обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони і не перевищував її меж, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні докази того, що з боку останніх була реальна загроза та існувало суспільно-небезпечне посягання на життя і здоров`я обвинуваченого.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого не виходили за межі раптово-виниклої конфліктної ситуації, яку було спровокованою потерпілою ОСОБА_11 , оскільки судом встановлено, що неправомірні дії обвинуваченого, носили систематичний характер та були спрямовані на застосування домашнього насильства стосовно потерпілої, яка знаходилась у шлюбних відносинах з обвинуваченим та зазнала фізичного та психологічного насильства, яке призвело до фізичних та психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Колегія суддів вважає. що всі наступні дії обвинуваченого ОСОБА_11 стосовно потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також носили неправомірний характер та були спрямовані на заподіяння їм тілесних ушкоджень.

Так, відповідно до висновку експерта №50 від 07.02.2020 року на підставі даних судово-медичної експертизи, карти виїзду швидкої медичної допомоги №316 від 06.02.2020 року КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної допомоги та медичних катастроф», до госпітального клінічного протоколу без номеру КНП Надвірнянської ЦРЛ у ОСОБА_13 встановлено забій м`яких тканин лівої орбітальної ділянки у вигляді синця та набряку, який отриманий від дії тупого твердого предмету,може відповідати терміну утворення вказаному в постанові і згідно відноситься до легких тілесних ушкоджень (том 1 а.с.67-68). Зазначено, що характер, локалізація, виявленого забою м`яких тканин лівої орбітальної ділянки, не виключають можливості його утворення і від одного удару рукою у вказану анатомічну ділянку.

Відповідно до висновку експерта №72/67-Д від 25.02.2020 року на підставі висновку Експерта №67 за медичними документами Надвірнянського Івано-Франківського облбюро судмедекспертизи від 20.02.2020 року щодо ОСОБА_12 , протоколу допиту свідка лікаря травматолога ОСОБА_17 КНП Надвірнянська ЦРЛ від 25.02.2020 року експерт прийшов до висновку, що у ОСОБА_12 виявлено подряпини правого плеча, які отримані від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, можуть відповідати терміну утворення вказаному в постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень (том 1 а.с. 91-92). Також зазначено, що виставлений в наданому до госпітальному клінічному протоколі діагноз «Забій м`яких тканини обох плечей» не підтверджений об`єктивними даними, а тому, не може бути врахований в даних підсумках. Зазначено, що характер, локалізація, виявлених тілесних ушкоджень правого плеча, не виключають можливості їх утворення і від рук у вказану анатомічну ділянку, в кількості не менше 3 фізичних контактних дій.

Колегія суддів вважає. що вищевказані висновки експертів повністю узгоджуються із сукупністю інших доказів у кримінальному провадженні в частині характеру насильства, який було заподіяно обвинуваченим стосовно потерпілих, кількості нанесених ударів та їх наслідків.

Зокрема, до матеріалів кримінального провадження долучено диск з відеозаписом, які стосуються обставин події, яка мала місце 06.02.2020 року в АДРЕСА_3 . Вказаний диск наданий до справи ОСОБА_13 дозволяє встановити, що під час конфлікту обвинувачений ОСОБА_8 дійсно застосовував фізичне насильство до потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які намагались захиститись від його неправомірних дій.

Разом з тим, вказаний відеозапис носить фрагментарний характер, оскільки ним зафіксовано тільки як ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_11 і її мати з іншої сторони завдають ударі один одному і не містить фіксації обставин, які передували цим подіям.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 неодноразово звертався до правоохоронних органів на неправомірні дії ОСОБА_11 , відповідно до яких на останню складались матеріали справи про адміністративні правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом не встановлено, що внаслідок розгляду вищевказаних заяв були встановлені обставини неправомірної поведінки потерпілої.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що обвинувачений неодноразово вчиняв щодо неї психологічне насильство і 06.02.2020 приїхав в с. Бистриця, Надвірнянського району, щоб побачити дітей та під час конфлікту наніс їй два удари рукою в обличчя, що спричинило фізичну біль . На шум прибігла її матір ОСОБА_12 , яка намагаючись захистити її, втрутилась в даний конфлікт. Однак, обвинувачений на зауваження не реагував та наніс матері удар рукою в праве плече. Також очевидцем конфлікту була її сестра, яка всі події знімала на свій мобільний телефон. Зрозумівши, що його знімають на мобільний телефон, обвинувачений наніс їй удар в обличчя. Вказує. що ці дії відбувалися в присутності їх малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стверджує, що постійні протиправні дії ОСОБА_8 призвели до її фізичних та психологічних страждань, емоційної напруженості та погіршення якості її життя.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надали аналогічні пояснення щодо обставин справи, що свідчить про їх послідовність та відповідність фактичним обставинам.

Судом обґрунтовано зазначено про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень доводиться також письмовими доказами наявні в матеріалах провадження та дано їм оцінку.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що дослідженими доказами, поза будь-якими сумнівами, доведено, що ОСОБА_8 04.03.2019, 25.07.2019, 06.02.2020, тобто систематично, вчиняв умисні дії, які виразились у вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо своєї дружини ОСОБА_11 , чим вчинив домашнє насильство, що призвело до її фізичних та психологічних страждань, емоційної залежності, погіршення якості життя.

Суд прийшов до належного висновку про те, що в матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних пояснень потерпілих та показань свідків щодо систематичного вчинення домашнього насильства обвинуваченим по відношенню до потерпілої ОСОБА_11 .

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Також дії, обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковані ст.126-1 КК України, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо дружини ОСОБА_11 , що призводить до фізичних та психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про те, що призначене покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до кримінального проступку (ч. 1 ст. 125 КК України) та нетяжкого злочину (ст. 126-1 КК України), особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітніх дітей, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, по місцю проживання та праці характеризується позитивно, працює, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає: вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку, який ОСОБА_8 було вчинено 06.02.2020 році.

Таким чином, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України дворічний строк давності з дня вчинення кримінального проступку станом на 16.06.2023 закінчився, у зв`язку з чим ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми, про що просить прокурор.

Враховуючи, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, протиправні дії вчиняв протягом тривалого часу, вчиняв насильство щодо своєї дружини ОСОБА_11 , що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя, втрати позитивних емоцій, наявності негативних переживань у потерпілої, суд дійшов обґрунтованого висновку, що до обвинуваченого, як до особи, яка вчинила домашнє насильство необхідно застосувати обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, правильно встановив обставини кримінального правопорушення, надав правильну правову кваліфікацію діям обвинуваченої та поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ст..12-1 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги прокурора та сторони зазисту задоволенню не підлягають.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5