Справа № 161/8569/23 Провадження №11-кп/802/591/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001030 від 07 квітня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (водій 3-го кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки), раніше судимого:

-25.01.2017 року Шацьким районним судом Волинської області за ч.1 ст.121, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.129, ч.1 ст.125, 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 07.08.2017 року ухвалою Апеляційного суду Волинської області вказаний вирок в частині призначеного додаткового покарання змінено виключено з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення додаткового покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді конфіскації майна; 23.06.2021 року ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області звільнено умовно-достроково на строк 1 рік 1 місяць 27 днів;

- 04.05.2023 року Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч.1 ст.125 КК України - штраф в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (сплачений 08.06.2023 року);

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286-1 КК України та призначено покарання - 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 08.04.2023 року, тобто з моменту його затримання.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Цивільний позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської Територіальної громади» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого задоволено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь КП «Медичне об`єднання Луцької міської Територіальної громади» 61 342 (шістдесят одну тисячу триста сорок дві) гривні 33 (тридцять три) копійки понесених витрат на лікування потерпілого.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в доход держави 9 560 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень судових витрат у справі за проведення судових експертиз.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 10.04.2023 року скасовано.

Запобіжний захід тримання під вартою, обраний ухвалою від 08.04.2023 року та продовжений відповідним судовим рішенням, залишено до набрання вироком законної сили.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 07.04.2023 року близько 15.10 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 730i» р.н. НОМЕР_2 , рухаючись із швидкістю близько 100 км/год по вулиці Конякіна міста Луцька зі сторони вулиці Карпенка-Карого в напрямку вулиці Гордіюк, поблизу будинку № 22а вулиці Конякіна, в порушення вимог п.2.3 (б), п.12.3, п.12.4 Правил дорожнього руху України не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не правильно оцінив дорожню обстановку, маючи можливість виявити рух автомобіля «Volkswagen Caddy» р.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , що здійснював виїзд з другорядної дороги вулиці Зацепи на вулицю Конякіна, з права наліво відносно напрямку руху автомобіля ОСОБА_7 , не вжив заходів для зменшення швидкості руху, здійснивши виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши подвійну суцільну лінію 1.3, яку перетинати заборонено, в результаті чого відбулось зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Caddy» під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Caddy» р.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з закритими переломами 8-9 ребер зліва, лівобічним гемопневмотораксом (наявність крові та повітря в плевральній порожнині), забоєм лівої легені; закритої травми живота з травматичним розривом лівого купола діафрагми, переміщенням шлунка, кишківника та великого сальника у ліву плевральну порожнину, травматичним розривом селезінки та внутрішньочеревною кровотечею; лівобічна заочеревинна гематома великого розміру; закритий відламковий перелом верхньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням; закритий перелом поперечного відростка 1-го поперекового хребця зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме:

- в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну;

- в порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

- в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- в порушення вимог п.12.4 Правил дорожнього руху України у населеному пункті рухався із швидкістю більше 50 км/год;

- в порушення вимог п.1.3 Правил дорожнього руху України перетнув горизонтальну розмітку, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають 4 і більше смуг руху.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286-1 КК України (а.с.110-114).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на те, що не заперечуючи встановленні судом фактичних обставини кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга подається у зв`язку з тяжкістю призначеного покарання обвинуваченому.

Вказує на те, що суд першої інстанції під час призначення покарання не обґрунтував неможливості застосування ст.69 КК України. Вважає, що обставини справи слід оцінювати в їх сукупності з даними про особу винного, який є особою молодого віку, не одружений, добровільно пішов служити в лави ЗСУ, де також добровільно проходить службу його молодший брат, серед сім`ї характеризується як ввічливий, доброзичливий, порядний. Згідно службової характеристики, то солдат ОСОБА_7 за час проходження служби зарекомендував себе дисциплінованим та виконавчим військовослужбовцем… в колективі користується позитивним авторитетом, морально стійкий, працездатність висока. В бойовій та спеціальній підготовці показує тверді знання та практичні навички. Володіє державною таємницею. Отже, слід якісно та належно врахувати його участь в захисті кордонів нашої держави, яка значно знижує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки його для суспільства, та ряд пом`якшуючих покарання обставин: щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілого.

Вважає, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючі дані, ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання. Наявність цих обставин істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у поєднанні із даними про особу обвинуваченого дають обгрунтовані підстави для застосування положень ст.69 КК України, шляхом призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією інкримінованої статті.

Просить вирок щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286-1 КК України змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік(а.с.120-121).

На адресу Волинського апеляційного суду 31.07.2023 року від прокурора у кримінальному провадженні прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого. Вважає, що викладені доводи у апеляційній скарзі є необгрунтованими, а твердження захисника про підстави зміни вироку - безпідставними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок - без змін (а.с.131-132).

В судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від нього на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого ОСОБА_9 . Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286-1 КК України обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом згідно із ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікації його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження визнав повністю. Цивільний позов закладу охорони здоров`я визнав повністю. Потерпілому збитки відшкодовані повністю, закладу охорони здоров`я ще не відшкодовані, однак має намір повністю їх відшкодувати. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо його не карати та призначити йому покарання з застосуванням ст.69 КК України. Щодо наявного у нього права керування, пояснив, що керування транспортними засобами, безпосередньо пов`язане з проходженням військової служби, куди має намір повернутись, подавши відповідне клопотання після судового рішення.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції дав показання, щодо ДТП, вказав, що матеріальні збитки відшкодовані, претензій до обвинуваченого не має. Щодо міри покарання, то просить обвинуваченого суворо не карати, не призначати йому реального покарання у виді позбавлення волі, а також не позбавляти права керування транспортними засобами.

Оскільки ОСОБА_7 та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Твердження захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та про наявність підстав для застосування до обвинуваченого при призначенні покарання ст.69 КК України є безпідставними та не обгрунтованими виходячи із наступного.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Крім того місцевим судом при визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому враховано позицію самого потерпілого, який постраждав внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, який просив обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами. Обвинувачений вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував збитки завдані потерпілому; однак він раніше судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, при цьому, вчинене воно в стані алкогольного сп`яніння 2,1 проміле (довідка №1922/1-7 від 19.04.2023), внаслідок таких легковажних дій обвинуваченого потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Враховано також час, спосіб його вчинення - те, що той не зменшивши швидкість руху в населеному пункті у післяобідній час (де могла перебувати значна кількість людей), здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши подвійну суцільну лінію 1.3, яку перетинати забороняється, здійснюючи маневр об`їзду інших автомобілів, що і призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Збитки закладу охорони здоров`я також не відшкодовані, що не дало суду підстав для застосування ст.69 КК України.

Місцевий суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.286-1 КК Україниза якою він засуджується, у виді позбавлення волі на мінімальний строк з позбавленням права керування транспортними засобами, врахував те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілому,з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що судом першої інстанції належним чином не враховано дані про особу ОСОБА_7 , який є особою молодого віку, не одружений, добровільно пішов служити в лави ЗСУ, його позитивні характеристики, то вони не є підставою для застосування до обвинуваченого при призначенні покарання ст.69 КК України.

Усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі, і були надані під час апеляційного розгляду провадження щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді