ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/1289, 1321/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора та обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з участю їхніх захисників, відповідно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 09 08 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на особисту поруку відмовлено.

Клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 07 10 2023 року без визначення застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання чи домашній арешт.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що за час його перебування під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України зменшились, що не було враховано судом першої інстанції під час вирішення питання щодо продовження йому строку запобіжного заходу.

Крім того, вказує, що залишились поза увагою суду дані, які характеризують його особу, а саме те, що він має постійне місце роботи та є військовослужбовцем.

Апеляційну скаргу на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 09 08 2023 року було подано також захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 , яка, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просить про скасування ухвали в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та постановити нову, якою обрати щодо останнього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме: особисту поруку ОСОБА_10 .

Обґрунтовуючи свої доводи, вказує, що судом першої інстанції не враховано, що підозра, повідомлена ОСОБА_6 є необґрунтованою та спростовується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Крім того, наголошує на відсутності доказів щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує також про відсутність у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 викладу обставин, щодо неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вказану ухвалу оскаржив також обвинувачений ОСОБА_6 , який, в свою чергу просить про скасування ухвали та про обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Його апеляційна скарга містить позицію аналогічну позиції його захисника, а саме щодо недоведеності стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та про наявність в матеріалах кримінального провадження доказів, які спростовують його причетність до інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім іншого, вказує, що ніколи не перебував у розшуку, має постійне місце реєстрації, володіє нерухомістю, має постійне місце роботи, міцні соціальні зв`язки, а саме дружину, з якою мешкає без реєстрації та малолітню доньку.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисники обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , відповідно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор та обвинувачені про дату та час розгляду апеляційних скарг були повідомлений належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора та обвинувачених, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисників обвинувачених, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченими, тяжкості та реальності покарання, у разі доведення їх винуватості, відомостям, які характеризують особи обвинувачених та навів підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , його тяжкості та суспільної небезпечності, враховуючи, що їх дії містили погрозу застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, його вчинення під час воєнного стану, з чого слідує, що дії останніх несли підвищений ступінь суспільної небезпеки, оскільки були здійснені в умовах тяжких обставин, в яких опинилося суспільство, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.

Крім того, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене, є ймовірність ризику того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду.

Враховуючи відсутність у обвинувачених офіційного працевлаштування, а значить і законного джерела доходів, не виключається ризик вчинення ними інших кримінальних правопорушень, оскільки як доречно зазначено судом першої інстанції, нездатність обвинувачених до пошуку легальних засобів заробітку коштів на власне утримання, може створити підґрунтя дов чинення останніми нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується також із висновком суду першої інстанції щодо відсутності на даний час ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наразі всі потерпілі та свідки судом допитані з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення, клопотання про їх повторний допит не заявлено, а єдиний недопитаний свідок ОСОБА_12 перебуває в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в той час, як прокурором не надано належного обґрунтування наявності ризику можливого впливу обвинувачених на вказаного свідка.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

На думку колегії суддів, в апеляційних скаргах не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останнім запобіжного заходу на більш м`який.

Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на незаконність продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу через необґрунтованість обвинувачення останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що він є військовослужбовцем, а також посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на наявність у нього міцних соціальних зв`язків та майна у власності, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини існували на час подій, які їм інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для обвинувачених при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинувачених та захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 09 08 2023 року про продовження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених за ч.4 ст. 187 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 07 10 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3