11.05.2023 Справа № 756/409/23
№ 1-кп/756/933/23
№ 756/409/23
В И Р О К

іменем України

11 травня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

прокурорів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлиман Харківської обл., громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14 квітня 1999 року вироком Борівського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 206 КК України 1960 року до 1 року виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави;

- 06 вересня 1999 року вироком Борівського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 206 КК України 1960 року, із застосуванням ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року, до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 15 листопада 2002 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 4 років позбавлення волі;

- 26 квітня 2007 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 2 ст. 125 КК України, із застосуванням статей 71, 72 КК України, до 8 місяців позбавлення волі;

- 05 травня 2009 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 3 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік;

- 02 березня 2010 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, із застосуванням статей 70, 71 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 20 червня 2019 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 20 серпня 2019 року у зв`язку із відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

15 жовтня 2022 року, близько 16 год., ОСОБА_8 , перебував поблизу входу до супермаркету «Фора», що знаходиться за адресою: м. Київ, селище ДВС, вул. Дніпроводська, 7, де зустрів наглядно знайомого ОСОБА_6 , 1951 року народження.

У цей момент у ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбувся словесний конфлікт з ОСОБА_6 . У ході словесної перепалки, у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 , не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків своїх подальших дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не розглядаючи можливість спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, як один із можливих наслідків своєї поведінки у вигляді кримінальної протиправної недбалості, наніс удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на асфальтовану дорогу, при цьому зазнавши травми голови.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: крововиливи у м`які тканини голови зліва; садно у потиличній ділянці голови; множинні вогнища крововиливів білатерально у лобних частках, зліва у скроневій ділянці; субарахноїдальний крововилив; епідуральний крововилив над правою тім`яною ділянкою; субдуральні нашарування крові над лівою лобно-скронево-тім`яною ділянками; наявність крові у бокових шлуночках, більше зліва; переломи кісток склепіння черепа; переломи правої тім`яної та потиличної кістки справа.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не визнав та суду показав, що 15 жовтня 2022 року, він, перебуваючи поблизу входу до супермаркету «Фора», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпроводська, 7, зустрів наглядно знайомого ОСОБА_6 .

У подальшому, між ними виникла словесна суперечка. Після чого, потерпілий почав штовхати ОСОБА_8 , який, у свою чергу, відмахуючись наніс ОСОБА_6 удар ліктем в обличчя, від якого останній впав на асфальт.

Також обвинувачений показав, що він не припускав, що так все може статись, що не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , а тому в його діях відсутній склад інкримінованого йому злочину.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 15 жовтня 2022 року, прийшов до супермаркету «Фора», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпроводська, 7, де побачив наглядно знайомого ОСОБА_8 .

У подальшому, між ним та ОСОБА_8 виник конфлікт на ґрунті особистих переконань, який супроводжувався штовханиною. Потім ОСОБА_8 наніс йому удар в обличчя, від якого потерпілий впав та прийшов до тями лише у кареті швидкої медичної допомоги.

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта № 042-1476-2022 від 29 грудня 2022 року вбачається, що при дослідженні матеріалів кримінального провадження та медичної документації на ОСОБА_6 , 1951 року народження, було виявлено таке тілесне ушкодження:

- закрита черепно-мозкова травма: крововиливи у м`які тканини голови зліва; садно у потиличній ділянці голови; множинні вогнища крововиливів білатерально у лобних частках, зліва у скроневій ділянці; субарахноїдальний крововилив; епідуральний крововилив над правою тім`яною ділянкою; субдуральні нашарування крові над лівою лобно-скронево-тім`яною ділянками; наявність крові у бокових шлуночках, більше зліва; переломи кісток склепіння черепа; переломи правої тім`яної та потиличної кістки справа.

Ушкодження у вигляді: переломів кісток склепіння та основи черепа; крововиливи у тканину головного мозку тяжкого ступеню із компресією головного мозку; крововиливи у бокові шлуночки, що супроводжувалося розвитком коми, за ознаками небезпеки для життя, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке, як вказує експерт, утворилося - 15 жовтня 2022 року.

Характер та локалізація складових закритої черепно-мозкової травми дозволяють стверджувати про те, що дана черепно-мозкова травма утворилася за імпресійно-інерціним (ударно-протиударним) механізмом, що частково відповідає обставинам, які зазначені при відтворенні обстановки та обставин події під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 :

- спочатку травматична дія правої верхньої кінцівки нападника, яка була зігнута в ліктьовому суглобі, в обличчя потерпілого, відобразилася в утворенні крововиливів у м`які тканини голови та призвела до втрати рівноваги тіла потерпілого;

- в подальшому, внаслідок втрати рівноваги тіла, відбулося падіння потерпілого із вертикального положення на площу з контактом правою половиною голови (на рівні тім`яно-потиличної ділянки), що призвело до утворення всіх інших складових черепно-мозкової травми (том № 1 а.с. 107-115).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2022 року, вказаної дати підозрюваний ОСОБА_8 відтворив події, що відбувались 15 жовтня 2022 року, близько 16 год., поблизу супермаркету «Фора», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпроводська, 7.

Зокрема, ОСОБА_8 вказав, що у вказаний вище час та за вказаною адресою він зустрівся з наглядно знайомим ОСОБА_6 , з яким у нього виник словесний конфлікт, який потім переріс у бійку. ОСОБА_8 ліктьовою частиною правої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_6 , від якого останній упав на землю та втратив свідомість.

Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 , з якого встановлено повноту та правильність відображення відомостей у протоколі проведення слідчого експерименту (том № 1 а.с. 85-88, 89).

Відповідно до протоколу огляду від 16 жовтня 2022 року, слідчим було оглянуто компакт-диск з відеозаписом з камери відеоспостереження супермаркету «Фора», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпроводська, 7, який було отримано від ТОВ «Фора», на підставі постанови та протоколу від 16 жовтня 2022 року в порядку ст. 245-1 КПК України (том № 1 а.с. 125-126, 127-128, 130-132а).

Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із вказаним відеозаписом.

Із відеозапису убачається наступне.

Поблизу приміщення супермаркету «Фора», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпроводська, 7, знаходиться троє чоловіків. Потім двоє чоловіків відходять в сторону та розмовляють. Один з чоловіків одягнутий в куртку світлого кольору та штани темного кольору («чоловік 1»). Інший чоловік одягнутий в штани та кофту темного кольору («чоловік 2»). У подальшому, між «чоловіком 1» та «чоловіком 2» виникла штовханина, в ході якої «чоловік 2» наніс удар рукою в обличчя «чоловіку 1», від якого останній упав на землю (том № 1 а.с. 129).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Так, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо нанесення удару ОСОБА_6 , суд вважає їх правдивими та такими, що відповідають дійсності, оскільки вони узгоджуються як з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який показав, що обвинувачений рукою наніс один удар йому в обличчя, так і з відомостями, що викладені та містяться у висновку експерта № 042-1476-2022 від 29 грудня 2022 року, протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 16 жовтня 2022 року та відеозаписі з камери відеоспостереження супермаркету «Фора».

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що сукупність доказів, які наведено вище, можна покласти в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

Однак, органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як такі, що виразилися в нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння.

Разом з тим, суд не може погодитись з такою кваліфікацією.

Суд враховує, що необхідно відмежовувати умисне тяжке тілесне ушкодження від необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК України) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді кримінальної протиправної самовпевненості або кримінальної протиправної недбалості, визначення яких надано у ст. 25 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК України) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих злочинів.

В аспекті сказаного слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», де зазначено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК.

Також, наведене вище розмежування складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 128 КК України знаходить своє відображення у постанові Верховного Суду (провадження: № 51-131км18 від 12.02.2019).

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази в своїй сукупності, а також зважаючи на встановлені на їх підставі обставини, зокрема: нанесення ОСОБА_8 одного удару в обличчя ОСОБА_6 , від якого останній упав та вдарився головою об тверду поверхню; висновок експерта відповідно до якого, черепно-мозкова травма, яка є тяжким тілесним ушкодженням, могла виникнути при падінні потерпілого із вертикального положення на площу з контактом правою половиною голови (на рівні тім`яно-потиличної ділянки), суд приходить до висновку про помилкову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Судом також ураховується, що у конфліктній ситуації, що виникла з ОСОБА_6 ОСОБА_8 , знехтувавши можливими наслідками, обрав найрадикальніший спосіб його вирішення - застосування насилля.

Однак, тяжке тілесне ушкодження, яке було спричинено ОСОБА_6 , було не безпосереднім наслідком удару заподіяного обвинуваченим в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього і удару головою об асфальт, чого обвинувачений хоч і не передбачав, хоча повинен був і міг передбачити.

Отже, у даному конкретному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, а спичинення необережного тяжкого тілесного ушкодження, у зв`язку з чим, дії ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 128 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_8 доведена саме у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 128 КК України та відповідно, перекваліфіковує дії останнього.

ОСОБА_8 своїми діями, які виразилися у спичиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 128 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, вчиненим із необережності, та обставину, що обтяжує покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Водночас, у обвинувальному акті сторона обвинувачення вказувала і на рецидив кримінальних правопорушень, як на обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 .

Однак, суд зважає, що рецидив кримінальних правопорушень виникає при вчиненні умисних кримінальних правопорушень (ст. 34 КК України).

Зважаючи на те, що даним вироком встановлено вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення з необережною формою вини, відтак така обтяжуюча обставина, як рецидив кримінальних правопорушень, у ОСОБА_8 відсутня.

Також, суд ураховує тяжкість спричинених кримінальним правопорушенням наслідків та дані про особу винного, зокрема: вік та стан його здоров`я, те, що обвинувачений на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності зі ставленням ОСОБА_8 до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення останньому покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, з його реальним відбуванням, оскільки вважає, що саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_8 статей 69, 75 КК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 15 жовтня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили, - залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) процесуальні витрати за проведення судово-медичних експертиз у розмірі 6 013 (шість тисяч тринадцять) гривень на користь держави (Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи, ; 03141, Україна, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4, Держказначейська служба України, м. Київ; УДКСУ у Солом`янському р-ні м. Києва р/рах. UA 1048145).

Речові докази по справі, а саме:

- мобільний телефон марки «ZTE», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою, яка має номер НОМЕР_3 ; спортивні штани та спортивну куртку марки «Адідас Терракс», - повернути ОСОБА_8 ;

- оптичні диски з відеозаписами, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1