Справа № 366/2026/23
Провадження №1-кс/366/388/23
У Х В А Л А

04 серпня 2023 року Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 , розглянувши заяву захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід судді ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Іванківського районного суду Київської області перебувають матеріали кримінального провадження № 00000150 від 26 лютого 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_10 .

В обгрунтування своєї заяви, адвокат посилається на те, що розгляд даної справи проводиться суддею ОСОБА_10 .

У підготовчому судовому засідання, яке мало місце 21.07.2023 року, ним, як захисником обвинуваченого, було подано заяву про розгляд справи колегіально у складі трьох суддів. Всупереч встановленого законом порядку, суддею ОСОБА_10 продовжено проведення судового розгляду одноосібно, що порушує загальновизнані права обвинуваченого та свідчить відсутність повноважень у такого складу суду.

Також, адвокатом, 03.08.2023 року, на електронну пошту суду були надіслані письмові доповнення до заяви про відвід судді ОСОБА_10 , в яких зазначено, що відкриваючи судове засідання головуючий суддя - ОСОБА_10 , всупереч вимогам ст. ст. 342-345 КПК України, не перевірив наявність осіб, які прибули чи не прибули на судове засідання, не встановив причини неявки учасників, не роз`яснив учасникам, у тому числі і обвинуваченому його права та чи не потребує він додаткових роз`яснень своїх прав, не роз`яснив обвинуваченому його право, визначене ч. 4 ст. 315 КПК України заявляти клопотання про розгляд його справи судом колегіально.

Продовжуючи ігнорувати вимоги діючого законодавства, суддя ОСОБА_10 , одноосібно, надав представнику сторони обвинувачення право оголосити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу. Після вказаних події, у порядку ст. 75 та 80 КПК України стороною захисту заявлено відвід судді, який оголошено в судового засідання та зареєстрований в канцелярії суду.

Так, оголосивши перерву та розпустивши учасників судового розгляду, суддя ОСОБА_10 разом з невідомими особами (ймовірно знайомими одного з потерпілих у кримінальному провадженні), біля приміщення суду зупинили службовий автомобіль конвою, яким обвинуваченого переміщували до СІЗО, близько півгодини сперечались з конвоєм, після чого повернули його на територію суду. В подальшому, не маючи моральних та законних підстав для продовження розгляду справи, ОСОБА_10 , одноосібно, без вирішення питання про свій відвід, продовжив судове засідання, намагаючись розглянути виключно питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Не бажаючи хоч якимось чином легалізовувати незаконні дії ОСОБА_10 , який під час цих подій не міг бути «безстороннім судом встановленим законом», у розумінні ст. 6 «Європейської конвенції з прав людини» заявник змушений залишити приміщення судової зали.

Спіймавши кураж, суддя ОСОБА_10 в подальшому двічі намагався розглянути клопотання захисника, хоча при розгляді справ такої категорії участь захисника є обов`язковою.

Вказані намагання ОСОБА_10 були зупинені запереченнями представника сторони обвинувачення - прокурором. Після заперечення прокурора про розгляд клопотання без участі адвоката, суддя ОСОБА_10 при наявності у ОСОБА_4 іншого адвоката - ОСОБА_6 якого не викликали в судове засідання, своєю ухвалою залучив захисника з безоплатної правової допомоги та за участю якого продовжив судовий розгляд. Повторно, проігнорувавши усні заяву обвинуваченого про розгляд його справи колегіально, суддя провів судове засідання, розглянув клопотання про продовження запобіжного заходу, в порушення принципу диспозитивності, з власної ініціативи прийняв рішення про обрання запобіжного заходу, при цьому залишивши без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, поданої до канцелярії суду 14.07.2023 року.

Адвокат зазначає, що зазначеними рішеннями суддею ОСОБА_10 допущені порушення норм КПК України, а саме: істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав (порушена змагальність сторін передбачена ст. ст. 7, 22 КПК України, право на захист та диспозитивність, порушено право обвинуваченого визначене ст. 2 КПК України), тобто до кожного учасника має бути застосована належна правова процедура, ст.ст. 7, 9 КПК України, які визначають, що порядок проведення кримінального провадження має відповідати загальним засадам кримінального провадження та під час розгляду кримінального провадження суд має дотримуватись вимог процесуального законодавства та Конституції України.

Вказані порушення є очевидним та достатнім для виклику сумніву в упередженості судді.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав свою заяву з підстав, викладених у ній.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав заяву свого колеги, наполягав на її задоволенні.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти заявлено відводу та пояснив суду, що частина порушення мала місце, однак підстави для відводу не передбачені.

Представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не підтримав заяву захисника, оскільки вважає, що є вичерпний перелік для відводу судді, який визначений у КПК.

Вислухавши учасників судового провадження та дослідивши викладені у заяві адвоката ОСОБА_11 підстави для відводу судді Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_10 , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, в тому числі принципам змагальності сторін, диспозитивності та розумності строків.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про безсторонність суду.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Судом встановлено, що в провадженні судді Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_10 перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Приписами статей 75, 76 КПК України визначені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст.80 КПК України, заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 КПК України, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів судового процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення спору.

Як зазначено у Постанові Верховного суду від 22 жовтня 2019 року (справа №311/3428/18), для забезпечення вимог процесуальної форми щодо недопущення сторонніх впливів на прийняття процесуальних рішень у кримінальному процесі України законодавцем закріплено інститут самовідводу, відводу, який передбачає інструменти для усунення упередженої службової особи від здійснення розслідування та судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень. При цьому наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Підстави для відводу судді викладенні у статті 75 КПК України.

Відповідно до ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35КПКУкраїни порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід судді, остання зводиться до порушення суддею порядку проведення підготовчого судового засідання під час розгляду кримінального провадження.

По суті, у своїй заяві про відвід судді, захисник вказує на допущені, як на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження, що, у свою чергу, згідно положень пункту 3 частини 1 статті 409 КПК України може бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення суду першої інстанції, а не підставою для відводу судді.

Крім того, порушення допущені головуючим суддею ОСОБА_10 , на які вказує захисник у своїй заяві про відвід судді, можуть бути підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження відповідно до пп. а, б, г, ґ п. 1, п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», але аж ніяк не підставами для відводу, в розуміння ст. 75 КПК України.

Віповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Об`єктивність» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року (далі Бангалорські принципи), Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Згідно п.п.49, 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України», відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Об`єктивний критерій визначає, чи дотримався суддя достатніх гарантій, що дозволяють виключити будь-який сумнів щодо його неупередженості. Щодо цього критерію, то необхідно встановити, чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумніву неупередженості судді. Мається на увазі, що при ухваленні рішення про те, чи є в конкретній справі законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але невирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно виправданим. Про це йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Паунович проти Сербії» (№54574/07).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v.Austria) від 24 лютого 1993 року, п.п.27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), №33958/96, п.42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду заяви про відвід не встановлено існування обставин, які б викликали сумнів у неупередженості головуючого судді ОСОБА_10 , та які б, в свою чергу, унеможливлювали б винесення головуючим суддею об`єктивного судового рішення, а відтак, заявлений відвід не містить належних, конкретних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність передбачених чинним законодавством підстав для його задоволення.

За наведених обставин, у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 75-76, 80-81 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід судді Іванківського районного суду Київської області, ОСОБА_10 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України (справа № 366/2026/23 провадження № 1-кс/366/388/23) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 08 серпня 2023 року

Суддя ОСОБА_12