Єдиний унікальний номер 185/8911/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001098 від 15.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області,

громадянина України, сердня освіта, не працюючого,

не одруженого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , мешкаючого

за адресою:

АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

- 09.03.2017 року Павлоградським міськрайоннним судом

Дніпропетровської області за ст. 186 ч.2, ст.190 ч.1, ст.70

ч.1 України до 4 років позбавлення волі. Відповідно ст. 75

КК України звільнений від покарання з випробувальним

терміном на 3 роки;

- 06.07.2017 року Павлоградським міськрайонним судом

Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, ст. 190 ч.2, ст.70

ч.1, ст.71 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на

чотири роки два місяці;

- 21.11.2017 року Павлоградським міськрайонним судом

Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, ст.190 ч.2, ст.70 ч.1,

ст.71 ч.1 КК України до чотирьох років шести місяців

позбавлення волі. Звільнений 17.09.2021 року умовно -

достроково з невідбутим строком 5 місяців 21 день;

- 29.03.2022 року Павлоградським міськрайонним

судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, ст. 15 ч.2

КК України, та на підставі ст.71 ч.1, ст.72

ч.1 п. 1 6 місяців арешту. Покарання відбув,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 14 червня 2023 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, прийшов до будинку АДРЕСА_3 , де на нього чекав потерпілий ОСОБА_6 . Під час їх спілкування ОСОБА_3 попрохав у ОСОБА_6 під приводом зателефонувати мобільний телефон марки «РОСО» моделі С-40, та тримаючи його в руках у ОСОБА_3 ратово виник злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, а саме на заволодіння мобільним телефоном марки «РОСО» моделі С-40, що належить ОСОБА_6 .

Надалі, 14 червня 2023 року, приблизно о 18 годині 25 хвилин, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, усвідомлюючи те, що даний злочин він скоює в умовах очевидності, із корисних спонукань, почав відходити від потерпілого ОСОБА_6 , та не реагуючи на його зауваження, швидко пішов по вул. Соборній м. Павлограда, Дніпропетровської області, в напрямку парку ім. «1 Травня» з мобільним телефоном марки «РОСО» моделі С-40, IMEI 1 - НОМЕР_1 , IMEI 2- НОМЕР_2 , сірого кольору, вартістю 2 883,18 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму. Після чого, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), в умовах воєнного стану, вчиненому повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 186 КК України визнав в повному обсязі, підтвердив, ті обставини які зазначені в обвинувальному акті, та щиро кається в тім, що сталося. Просить суд не позбавляти його волі, так як він проживає в одній квартирі з дідусем який знаходиться на його утриманні.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами, а саме:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001098;

заявою потерпілого ОСОБА_6 ;

протоколом огляду предмету від 16.06.2023 року;

постановою про визнання речових доказів від 16.06.2023 року;

зберігальною розпискою потерпілого ОСОБА_6 ;

висновком експерта від 21.06.2023 року.

Ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Підстав для визнання доказів, які покладені в основу судового рішення - недопустимими, у суду не має.

Інших протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків судом, не встановлено.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 , та наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна , (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, раніше судимий, не працює.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч.4 ст. 186 України у вигляді позбавлення волі.

Санкцією ч.4 ст. 186 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

При призначенні покарання суд також враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання у даному кримінальному провадженні, а саме: щире каяття, відшкодування завданих збитків. Крім того обвинувачений характеризується задовільно, має постійне місце проживання. Також слід зазначити, що злочин за даною статтею є тяжким, але тяжких наслідків не настало. Обвинувачений проживає за зазначеною вище адресою разом з дідусем - ОСОБА_7 1952 року народження, який є пенсонером та інвалідом, та який знаходиться на утриманні обвинуваченого. Також суд зазначає , що обвинувачений з 14 років залишився «круглим сиротою» , тобто без піклування батьків, а в подальшому стала його піклувальником бабуся , яка також померла.

Зазначені обставини на переконання суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а тому суд приходить до переконливого висновку, про необхідність призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів має бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з застосуванням положень ст.69 КК України .

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту затримання, а саме з 19 червня 2023 року.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефонон марки «РОСО» моделі С-40, IMEI 1 - НОМЕР_1 , IMEI 2- НОМЕР_2 , сірого кольору, вартістю 2 883,18 грн., який передано під зберігальну розписку ОСОБА_6 - залишити останньому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити дійсний у вигляді тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 .