Справа № 148/712/22
Провадження №1-кп/148/112/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження-

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду м. Тульчина матеріали кримінального провадження №0000094, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2022, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в кінці лютого 2022 року, проживаючи за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок широкомасштабного збройного вторгнення на територію України підрозділів збройних сил Російської Федерації та нанесення ракетно-бомбових ударів по місту Харків, прибув до с. Журавлівка Тульчинського району Вінницької області, де проживав у буд. АДРЕСА_2 . В той же час 24.04.2022 близько 20:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік домогосподарства АДРЕСА_3 у якому проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою останній перед цим вживав спиртні напої, вирішив у період воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 заволодіти належним її майном за наступних обставин.

ОСОБА_4 , керуючись корисливим умислом спрямованим на заволодіння чужим майном, йдучи по АДРЕСА_3 , застосувавши фізичну силу, штовхнув ОСОБА_6 , яка йшла по переду, від чого та впала на землю. Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи злочинні дії, достовірно розуміючи їх протиправність та суспільну небезпеку та передбачаючи настання відповідних наслідків, використовуючи явну фізичну перевагу над потерпілою, з метою доведення свого злочинного умислу на заволодіння чужим майном до кінця, прикладаючи значну фізичну силу притиснув потерпілу коліном до поверхні землі при цьому погрожував позбавити життя, та почав вимагати грошові кошти. Після подолання можливого опору потерпілої та огляду її сумки, в якій не було цінних речей, ОСОБА_4 , усвідомлюючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_6 , а також те що через фізичний стан остання не може чинити опір, висловлюючи погрози вбивством, тим самим здійснив вплив на потерпілу та дізнався, що матеріальні цінності знаходяться в приміщенні житлового будинку в якому проживає ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 . Далі, ОСОБА_4 , продовжував висловлювати в сторону ОСОБА_6 погрози, з метою проникнення до приміщення житлового будинку та доведення свого злочинного умислу до кінця.

ОСОБА_4 , проникнувши у приміщення житлового будинку, почав вимагати у потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти на що остання, хвилюючись за своє життя та здоров`я, передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 300 гривень з надією, що він покине її будинок та не завдасть її шкоди.

Поряд з цим, ОСОБА_4 , розуміючи, що в будинку потерпілої ОСОБА_6 можуть бути ще грошові кошти та цінні речі, взявши в руку ніж, який знайшов в комоді кімнати будинку почав погрожувати потерпілій вбивством, на що ОСОБА_6 , усвідомлюючи настання можливих наслідків, побоюючись за своє життя та здоров`я, розуміючи фізичну перевагу нападника та неможливість чинити йому опір, стала просити припинити дані дії, в ході чого розповіла про місцезнаходження наявних у неї цінних речей, під час чого намагалась залишити приміщення будинку з метою врятуватись від ОСОБА_4 , в результаті чого останній ножем спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани долонної поверхні, на рівні основної фаланги 4-го пальця правої кисті, що згідно висновку експерта №27 від 25.04.2022 року по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Далі, ОСОБА_4 , почувши про наявність та місцезнаходження золотого персня вагою 5,7 г, вартістю 1045,53 грн. за 1 грам, який знаходився у шухляді, заволодів ним та продовжував вчиняти тиск із застосуванням ножа на потерпілу ОСОБА_6 з метою незаконного заволодіння іншими матеріальними цінностями.

Після подолання опору потерпілої, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні житлового будинку відкрито заволодів мобільним телефоном "SamsungDuos SM-G350E", вартістю 624, 00 грн., а також портативним зарядним пристроєм (PowerBank) марки Xiomi вартість якого становить 100 грн., флеш - накопичувач марки «Mibrand» вартістю 70,00 грн., флеш - накопичувач марки «PQ1» вартістю 50,00 грн. та машинкою для стрижки волосся марки «Schtaiger» моделі «SHG-4618» вартістю 120, 00 грн.

Після викрадення грошових коштів та вищезазначеного майна, ОСОБА_4 , вважаючи свій умисел на заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою та застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), доведеним до кінця, покинув приміщення будинку ОСОБА_6 разом із належним їй ножем вартістю 144,03 грн. та зник в невідомому напрямку, спричинивши при цьому потерпілій матеріального збитку на суму 7367,55 гривень.

Прокурор звернувся в суд з клопотання про продовження обвинуваченому

ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ризики встановлені під час обрання запобіжного заходу не зникли. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, перебуваючи на волі зможе переховуватись та ухилитись від явки до суду, впливати на потерпілу та свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказане клопотання прокурор підтримав у судовому засіданні та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні вважають, що клопотання прокурора не обгрунтоване та обвинуваченому може бути обрано інший більш м`який запобіжний захід, а саме особисте зобовязання.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши думку учасників щодо нього, дослідивши надані докази, суд доходить наступного.

Так, встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.04.2022. Підставою для застосування вказаного запобіжного заходу стали ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та обгрунтована підозра у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі від 8 до 15 років.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 неодноразово продовжувався та строк його спливає 13.07.2023.

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції(правова позиція ЄСПЛ, викладених у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (абз.5 п. 18 Листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013).

У зв`язку з чим, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому в разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення у їх взаємозв`язку з можливими ризиками.

Так, на переконання суду, не перестали існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , а саме, що він, перебуваючи на волі, може переховуватися та ухилитись від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, незаконно впливати на потерпілу, свідків або ж вчинити інше кримінальне правопорушення. Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений має стійкі соціальні звязки, оскільки в нього є бабуся та рідний брат, на думку суду не переконливі, адже ці обставини не стали для нього стримуючим фактором. Натомість своєї власної сім`ї обвинувачений не має, як і постійного офіційного місця роботи. Вказане, на переконання суду, свідчать про нестійкість соціальних зв`язків обвинуваченого.

Разом з тим, кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому має високий ступінь суспільної небезпеки, вчинене в період воєнного стану, зумовлені ним наслідки є тяжкими не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

А тому суд вважає, що на даному етапі судового розгляду більш м`які запобіжні заходи, альтернативні триманню під вартою, як такі, що достатні для запобігання вказаним вище ризикам, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З врахуванням вимог п. 1 ч.4 ст.183 КПК України, якою визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 197, 331, 350 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, уродженцю м. Маріуполь Донецької області, проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, до 03.09.2023 включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1