ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 619/2264/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/687/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю представника власника майна ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме власників майна, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 19.05.2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19.05.2023 року частково задоволено клопотання начальника Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000152 від 15.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Накладено арешт, шляхом заборони на відчуження, на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0000152 від 15.05.2023 за ч. 1 ст. 289 КК України, а саме:

- транспортний засіб автомобіль марки «Ман» д.р.н. « НОМЕР_1 », який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , АДРЕСА_1 ;

- причеп (трал) марки «ВЕСТТ» д.р.н. « НОМЕР_3 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , АДРЕСА_1 ;

- трактор гусеничний марки «CHALLENGER» модель «МТ 865 В», державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 », номер шасі: « НОМЕР_5 » який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_6 належить ТОВ Агрофірма «Агрокомплект» АДРЕСА_2 та який фактично належить ОСОБА_10 .

Транспортний засіб марки «Ман» д.р.н. « НОМЕР_1 » та причеп (трал) марки «ВЕСТТ» д.р.н. « НОМЕР_3 » передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_9 .

Трактор гусеничний марки «CHALLENGER» модель «МТ 865 В», державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 », номер шасі: « НОМЕР_5 » передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_10 .

Зобов`язано осіб, яким передано на зберігання транспортний засіб марки «Ман» д.р.н. « НОМЕР_1 », причеп (трал) марки «ВЕСТТ» д.р.н. « НОМЕР_3 », трактор гусеничний марки «CHALLENGER» модель «МТ 865 В» зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 попереджено про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України та необхідність збереження арештованого майна.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, представник ТОВ Агрофірма «Агрокомплект» - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора повністю .

В обґрунтування апеляційних вимог представник власника майна посилався на незгоду з передачею транспортних засобів на відповідальне зберігання їх власникам, оскільки вважав, що внаслідок того, що ОСОБА_9 мешкає в м. Тернопіль, яке знаходиться на відстані 930 км від смт. Золочів, то таке зберігання авто ускладнить або унеможливить проведення слідчих дій та експертних оглядів, а призначення експертиз у відповідних експертних установах за місцем реєстрації ОСОБА_9 може призвести до певного впливу з його боку на місцевих спеціалістів.

Також апелянт посилається на відсутність ОСОБА_9 під час розгляду клопотання та не надання ним доказів щодо правомірності його дій, оскільки транспортні засоби виступили безпосереднім знаряддям вчинення злочину.

Представник власника майна не погоджується з таким рішенням слідчого судді, оскільки вважає, що внаслідок повернення ОСОБА_9 його транспортних засобів, останній може продовжити свою діяльність по заволодінню майном.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор та представник власника майна підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Власники майна, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0000152 від 15 травня 2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Як встановлено досудовим розслідуванням, 14.05.2023 року до відділення поліції № 2 (смт. Золочів) Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від директора ТОВ Агрофірма «Агрокомплект» ОСОБА_10 про те, що невідома особа 14.05.2023 року близько 19:00 годин здійснила незаконне заволодіння транспортним засобом трактором гусеничним марки «CHALLENGER» модель «МТ 865 В», державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 », який знаходився на території ТОВ Агрофірма «Агрокомплект» за адресою: Харківська обл., Богодухівський р-н, Золочівська ОТГ, с. Уди, вул. Гагаріна буд. 75.

14.05.2023 було проведено огляд місця події на автомобільній дорозі «Золочів-Харків» з координатами GPS: «50.267737; 35.990811», де було виявлено вантажний автомобіль сідловий тягач марки «Ман» д.р.н. « НОМЕР_1 » з причепом (трал) д.р.н. « НОМЕР_3 », яким фактично користувався ОСОБА_11 , мобільний телефон НОМЕР_7 та на якому знаходився трактор гусеничний марки «CHALLENGER» модель «МТ 865 В», державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 ».

На момент проведення огляду водієм вантажного автомобіля ОСОБА_11 , надано документ «Договір № 12-05/23 оренди техніки», в якому зазначений як предмет договору трактор «Case 865 з державним номерним знаком НОМЕР_4 ». При цьому ОСОБА_11 пояснив, що він є перевізником, та вказаний трактор йому було завантажено в с. Уди Богодухівського району Харківської області і він мав прямувати до м. Харкова.

14.05.2023 року після проведення огляду транспортний засіб автомобіль марки «Ман» д.р.н. « НОМЕР_1 », який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , АДРЕСА_1 , з причепом (трал) марки «ВЕСТТ» д.р.н. « НОМЕР_3 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , на якому знаходився трактор гусеничний марки «CHALLENGER» модель «МТ 865 В», державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 », номер шасі: « НОМЕР_5 », який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_6 належить ТОВ Агрофірма «Агрокомплект» 30773479, Харківська область, Золочівський р-н, смт. Золочів, вул. Вознесенська буд. 40, зі слідами пошкоджень кабіни та передньої частини, від осколків, було поміщено до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ВП №2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, Богодухівський р-н, Золочівська ОТГ, смт. Золочів, вул. Центральна буд. 26.

15.05.2023, постановою слідчого, вказаний транспортний засіб автомобіль «Ман» д.р.н. « НОМЕР_1 », з причепом (трал) марки «ВЕСТТ» д.р.н. « НОМЕР_3 » та трактор гусеничний марки «CHALLENGER» модель «МТ 865 В», державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 », номер шасі: « НОМЕР_5 » в даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами, оскільки вказане майно є тимчасово вилученим майном та відповідає критеріям п.п. 1,3,4 ч. 2 ст. 167 КПК України.

18.05.2023 року до суду звернувся начальник Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 з клопотанням про арешт зазначеного майна у кримінальному провадженні №0000152 від 15.05.2023.

Задовольняючи вказане клопотання прокурора частково, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність арешту вказаного тимчасового вилученого майна, у зв`язку з відповідністю його критеріям речового доказу та наявністю достатніх підстав вважати, що воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому існують обґрунтовані підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження, оскільки його незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При цьому, слідчим суддею були враховані гарантії, закріплені в ст.41 Конституції України та ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, судом враховано практику Європейського суду, зокрема, рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства, щодо пропорційності мети застосування заходів обмеження права власності, на яке в апеляційній скарзі посилається прокурор, як на обставину, яка судом не була врахована, що свідчить про невідповідність вказаним доводам прокурора зазначеним мотивам в рішенні суду першої інстанції.

Слідчий суддя вважав, що відповідно до вимог, зазначених в ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. При цьому, сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом, т/з марки «Ман» д.р.н. « НОМЕР_1 », відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та причеп (трал) марки «ВЕСТТ» д.р.н. « НОМЕР_3 », відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належать ОСОБА_9 , трактор гусеничний марки «CHALLENGER» модель «МТ 865 В», державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 », номер шасі: « НОМЕР_5 », згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_6 , належить ТОВ Агрофірма «Агрокомплект» та фактично належить ОСОБА_10 .

Враховуючи вимоги ч.4 ст.173 КПК України, згідно якої, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному випадку, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, враховуючи наслідки арешту майна для власника (законного володільця) майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим наклав арешт на вищевказане майно, шляхом заборони на відчуження, як найменш обтяжливий спосіб, вважаючи, що арешт майна шляхом його вилучення буде надмірним.

З таким висновком слідчого судді, погоджується і колегія суддів, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначається у рішенні по справі «Жушман проти України»: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності». У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Виходячи з приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна, як зазначено в ч.2 ст.170 КПК України, допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з матеріалів вказаного провадження, є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості про факти чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

А тому, в даному випадку, прокурором не доведені правові підстави для арешту в такий спосіб, як вказано в апеляційній скарзі представника власника майна, зокрема, шляхом позбавлення осіб, у володінні яких перебуває вказане в клопотанні майно можливості користуватися цим майном, з можливістю його зберігати у себе, та не доведено, що арешт в такий спосіб буле слугувати потребам досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні та виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи осіб.

При цьому слід врахувати, що на даний час, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України та постійними обстрілами Золочівської та Богодухівської територіальної громади, територія Тернопільської області, в порівнянні з ними, є відносно безпечнішою, а відтак, в даному випадку, вказаний спосіб накладення арешту є найбільш доцільним і найменш обтяжливим для їх власників, беручи до уваги, крім цього, що вони попереджені про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України та необхідність збереження арештованого майна.

За наведених вище обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ТОВ Агрофірма «Агрокомплект», оскільки вони не спростовують висновки ухвали слідчого судді і не підтвердженні належними доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 98, 100,171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 19.05.2023 рокуу кримінальному провадженні № 0000152 від 15.05.2023 за ч.1 ст.289 КК України про задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно, дані щодо якого більш докладно зазначені у клопотанні та в ухвалі суду першої інстанції, залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника власника майна залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ __________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4