ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1102/23 Справа № 202/3672/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представника третіх осіб, щодо майна

яких вирішується питання про арешт ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001260 від 24.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч.3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року клопотання старшого слідчого відділу РОВС та ЗУ ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про арешт майна у кримінального провадження №0001260 від 24.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч.3 ст. 369-2 КК України, було задоволено частково.

Накладено арешт на грошові кошти у сумі 3 692 доларів США та 875 Євро, вилучені під час обшуку у кримінальному провадженні №0001260, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч.3 ст. 369-2 КК України.

Накладено арешт на легковий автомобіль марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження вказаного майна.

У іншій частині клопотання відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що слідчим відділом СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001260, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч.3 ст. 369-2 КК України.

23.03.2023 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшуки, в ході яких було вилучено майно, а саме: за місцем реєстрації ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти у сумі 3692 доларів США, 875 Євро, мобільні телефони: 1) належний ОСОБА_8 , марки SAMSUNG S20FFC ІМЕІ 1 - НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_3 з сім карткою НОМЕР_4 та 2) належний ОСОБА_9 , марки IPHONE 12 Pro MAX, ІМЕІ НОМЕР_5 з сім карткою НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на легковий автомобіль марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ключі від зазначеного автомобіля. Також був вилучений і автомобіль марки AUDI A3 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 24 березня 2023 року вищезазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Як встановив слідчий суддя, стороною обвинувачення доведена необхідність накладання арешту на грошові кошти в сумі 3 692 доларів США, 875 Євро, які були вилучені під час проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_12 , а також на автомобіль марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою їх збереження як речових доказів.

Вирішуючи питання щодо необхідності заборони обмеження користування та/або розпорядження автомобілем марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , слідчий суддя зазначив, що слідчим не доведена потреба заборони користування вилученим транспортним засобом, та вважає достатнім для збереження зазначеного майна як речового доказу заборонити власнику розпоряджатися транспортним засобом. У зв`язку з відсутністю підстав для заборони користуванням автомобілем, підстави для арешту свідоцтва про реєстрацію автомобілем марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключів від нього, відсутні.

Розглядаючи необхідність накладання арешту на мобільні телефони, вилучені під час обшуку, які належать ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слідчий суддя врахував, що вони були оглянуті стороною обвинувачення, про що складені протоколи огляду від 03 квітня 2023 року, відповідно до яких під час перегляду вхідних та вихідних повідомлень між абонентами, які містяться у менеджерах, мобільних додатків, інформації компрометуючого характеру не виявлено, а тому немає підстав обмежувати право на розпорядження та користування мобільними телефонами, які належать ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі представник третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001260.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0001260, а саме: мобільний телефон Iphone 12 Pro Max ІМЕІ НОМЕР_5 з сім-карткою НОМЕР_6 ; мобільний телефон Samsung Galaxy S20FE ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 з сім-карткою НОМЕР_4 ; грошові кошти на загальну суму 3692 долари США та 875 Євро; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 автомобіля марки AUDI A3 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля AUDI A3 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль AUDI A3 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що у кримінальному провадженні №0001260 відсутня подія злочину: не зафіксовано жодного факту негативних наслідків від наведених діянь. При відсутності події злочину жодна підозра не може вважатися обгрунтованою. Тобто, існування обґрунтованої підозри не доведено.

Жодному з власників вилученого майна не повідомлялось про підозру у кримінальному провадженні №0001260 і вже не повідомиться, так як досудове розслідування завершено.

В ході огляду майна будь-яких слідів або відомостей, які можуть бути використані як доказ, не виявлено. Вважає, що майно вилучено і арештовано свавільно, а не у відповідності до Закону та вирішення завдань кримінального провадження, чим порушується право власників на законне і мирне володіння своїм майном. Дозволу на вилучення цього майна слідчим суддею не надавалось.

Вказує, що слідчий ОСОБА_10 мав достатньо часу і процесуальних можливостей, щоб виявити і зафіксувати (в т.ч. і скопіювати) усі значимі відомості, які містяться в/на вилучених речах. Зокрема, слідчий міг здійснити це в порядку огляду чи тимчасового доступу до вмісту. Власники вилученого майна повністю сприяли слідчому, добровільно надали ключі та паролі доступу до вилучених речей.

Як вважає апелянт, так як виявлення і фіксація відомостей, які могли міститися в/на вилучених речах, вже відбулась, і доказове значення речей не підтвердилось, то потреби досудового розслідування вже не потребують такого надмірного втручання в конституційне право осіб на мирне володіння своїм майном, а арешт призведе до нерозумного і неспівмірного обмеження права власності і мирного володіння.

Звертає увагу адвокат ОСОБА_6 й на те, що особи, майно яких було арештовано, взагалі не згадуються в наведених слідчим фактах та обставинах, тобто, вони до них не причетні, і їхні мобільні телефони не могли бути ані знаряддям, ані містити слідів чи інших відомостей-доказів, а тому у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не може бути наміру здійснювати приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження свого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, щопри вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваних кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч.3 ст. 369-2 КК України, полягає у тому, що група осіб, до складу якої увійшли ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також інші на теперішній час невстановлені особи, які діючи за попередньою змовою між собою, приблизно починаючи з червня місяця 2022 року по початок листопада 2022 року, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, систематично організовували незаконне переправлення осіб через державний кордон України, чоловіків призовного віку, виїзд яких на період дії військового стану був обмежений (далі по тексту «замовник»), за отримані від них грошові кошти (середня сума 3000-5000 доларів США), організовували внесення відомостей про таких осіб до системи «Шлях», нібито останні являлися водіями волонтерських організацій, що давало право виїзду таким особами через державний кордон на строк один місяць.

Відповідно до попередньої домовленості, з метою вчинення кримінального правопорушення, вищевказані співучасники виконували наступні дії.

ОСОБА_15 та інші невстановлені особи, підшукували «замовників», які бажали виїхати через державний кордон України не маючи на це передбаченого законом дозволу, отримував від зазначених осіб фотокопії їх особистих документів (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, водійське посвідчення), а також грошові кошти в якості винагороди. Зазначені документи передавав ОСОБА_14 , через мобільні додатки, а грошові кошти отримані від «замовників» передавав ОСОБА_14 , або через банківський переказ, або при особистих зустрічах, залишаючи собі відсоток за вчинені ним дії.

ОСОБА_14 , отримавши від ОСОБА_15 та інших невстановлених осіб, особисті дані «замовників», передавала їх ОСОБА_17 через мобільні додатки, а грошові кошти передавала, або шляхом переказу через валютні обмінники, або через банківські перекази, залишаючи собі відсоток за вчинені нею дії.

ОСОБА_17 , в свою чергу, отримавши від ОСОБА_14 , особисті дані «замовників», та грошові кошти, передавала зазначені дані та частину грошових коштів, до невстановлених осіб, за що останні надавали ОСОБА_17 , скановані копії Наказів Львівської обласної військової адміністрації «Про виїзд за межі України в умовах правового режиму воєнного стану» з зазначенням особистих даних «замовника», що давало йому право виїзду за кордон в якості волонтера. Після чого, ОСОБА_17 , пересилала скан копію. Зазначеного наказу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 або іншій невстановленій особі, яка підшукала замовника, а ті в свою чергу передавали таку скан копію «замовнику».

23.03.2023 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшуки в ході яких було вилучено майно, а саме: за місцем реєстрації ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти у сумі 3692 доларів США, 875 Євро, мобільні телефони: 1) належний ОСОБА_8 , марки SAMSUNG S20FFC ІМЕІ 1 - НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_3 з сім карткою НОМЕР_4 та 2) належний ОСОБА_9 , марки IPHONE 12 Pro MAX, ІМЕІ НОМЕР_5 з сім карткою НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на легковий автомобіль марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ключі від зазначеного автомобіля. Також був вилучений і автомобіль марки AUDI A3 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 від 24 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001260, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч.3 ст. 369-2 КК України, визнано речовими доказами грошові кошти у сумі 3692 доларів США, 875 Євро, мобільні телефони: 1) марки SAMSUNG S20FFC ІМЕІ 1 НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , з сім карткою НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_8 , та 2) марки IPHONE 12 Pro MAX, ІМЕІ НОМЕР_5 з сім карткою НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на легковий автомобіль марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ключі від зазначеного автомобіля.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

З урахуванням наведеного щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам т.. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Як убачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся старший слідчий відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 із клопотанням, погодженим прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження № 0001260, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч.3 ст. 369-2 КК України, обґрунтовуючи клопотання тим, що накладання арешту на визначене в клопотанні майно, яке є речовими доказами, є необхідним для цілей кримінального провадження, зокрема запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, необхідність їх використання під час досудового розслідування в якості речового доказу.

Частково задовольняючи дане клопотання слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення доведена необхідність накладання арешту на грошові кошти в сумі 3 692 доларів США, 875 Євро, які були вилучені під час проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_12 , а також на автомобіль марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою їх збереження як речових доказів. Разом з цим, слідчим не доведена потреба заборони користування вилученим транспортним засобом, а тому достатнім для збереження зазначеного майна як речового доказу буде заборонити власнику розпоряджатися транспортним засобом, у зв`язку з чим підстав для заборони користування автомобілем та підстав для арешту свідоцтва про реєстрацію автомобілем марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ключів від нього, відсутні.

В даному конкретному випадку колегія суддів цілком погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для задоволення клопотання слідчого та вважає, що хоча вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, він також є найбільш ефективним у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаного транспортного засобу, не допущення його приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення, неможливо, у зв`язку з чим не застосування вказаного заходу може призвести до встановлених судом ризиків. Що ж стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вищезазначений автомобіль марки AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони його відчуження, адже даний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому не може бути відчужений, тобто ним не можна розпоряджатися. Разом з цим, немає процесуальної доцільності у забороні користуватися ним. Колегія суддів також вважає, що без шкоди для досудового розслідування автомобіль може бути переданий на відповідальне зберігання його власнику і його належне збереження як речового доказу у кримінальному провадженні має забезпечити його власник.

Отже, вищевикладені обставини є достатньо обґрунтованими і вагомими для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження та цілком виправдовує у даному конкретному випадку ступінь втручання у право власності ОСОБА_13 .

Стосовно ж необхідності накладання арешту на мобільні телефони, вилучені під час обшуку, які належать ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , слідчий суддя цілком вірно, на думку апеляційного суду, вказав, що оскільки вилучені мобільні телефони були у повному обсязі оглянуті, їх вміст разом із інформацією, яка має значення для досудового розслідування, було скопійовано і відображено у протоколах огляду предмету, підстав обмежувати право на розпорядження та користування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїми мобільними телефонами немає.

Таким чином, з урахуванням наведеного підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001260 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4