Справа № 210/1960/22
Провадження № 1-кп/210/186/23
У Х В А Л А

іменем України

"18" травня 2023 р. Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

з участю предст. потерпілого ОСОБА_6

з участю адвокатів ОСОБА_7

ОСОБА_8

з участю обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000024 відносно ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.5, 366 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2020 року за № 0000024 з додатками відносно ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.5, 366 ч.1 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування, а також при складенні обвинувального акту, дотримані всі вимоги, ст. 291 КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримала прокурора та висловила аналогічну думку.

Захисники, обвинувачений, кожен окремо висловили думку щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, неконкретності обвинувачення та неможливості захисту від такого обвинувачення, вважають необхідним кримінальне провадження закрити на підставі п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, вважає необхідним повернути обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.

Положеннями п.3 ч.3 ст. 314 КПК України передбачено право суду в підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

В приписах ст.ст. 109,291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акту та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України, суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

На стадії підготовчого провадження виконується функція контролю за досудовим розслідуванням, відповідність вимогам КПК України обвинувального акту та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження - судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.

Зміст та форма кримінального провадження, однією із стадій якого є досудове розслідування, повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться презумпція невинуватості, а також верховенство права та законність, згідно з якими під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу тощо, і застосовувати кримінальне процесуальне законодавство з урахуванням практики, Європейського суду з прав людини.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Частиною другою цієї ж норми КПК передбачено, які відомості повинен містити в собі обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими даними, в ньому повинні міститись виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, як вбачається зі змісту обвинувального акту, слідчим за погодженням з прокурором не було дотримано вимог ст. 291 КПК України при його складенні та затвердженні.

Розкриваючи зміст поняття «сформульоване обвинувачення», колегія суддів враховує правовий висновок ВСУ з цього питання (постанова від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16), згідно якого «в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому».

При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення у суді та для реалізації права на захист.

Колегія суддів бере до уваги і усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини 1950 р. (далі ЄСПЛ), згідно якої «обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення», оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (п. 44 рішення від 27.02.1980 у справі «Девеер проти Бельгії» (Deweer v. Belgium), заява № 6903/75).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення ЄСПЛ від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» (Mattoccia v. Italy), що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про «пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами».

Повертаючись до обставин провадження, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу суспільно-небезпечного діяння, що у свою чергу позбавляє можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, вчинення яких інкримінується ОСОБА_9 .

Виклад фактичних обставин вчинення злочину, в даному випадку особливо тяжкого (ч.5.ст.191 КК України) зводиться лише до відображення дат реєстрації кримінальних проваджень (як за ч. 5 ст. 191 КК України, так і за ч. 1 ст. 366 КК України в ЄРДР, їх об`єднання та відображення дат повідомлення про підозру та про зміну раніше пред`явленої підозри (а.с. 2-3 обв.акту).

В той же час відсутність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, унеможливлює реалізацію права на захист, та подальше дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення у суді під час судового розгляду.

Що стосується суті обвинувачення, воно є також не коректним та не відображає суті встановлених обставин, і є неконкретним.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_9 інкримінується:

-Протиправне заволодіння частиною коштів (якою саме не зазначено) за платіжним дорученням № 12 від 23.10.2018р. (а.с. 7 обв.акту);

-Протиправне заволодіння частиною коштів (якою саме не зазначено) за платіжним дорученням № 1 від 23.11.2018р. (а.с. 9 обв.акту);

-Протиправне заволодіння частиною коштів (якою саме не зазначено) за платіжним дорученням № 7 від 22.04.2019р. (а.с. 10 обв.акту);

У подальшому, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 заволодів 1790083,54 грн., що складає 1864 неоподаткованих мінімумів доходів громадян

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_9 інкримінується три епізоду заволодіння коштами, які мали в різний часовий період, зокрема два у 2018 році та один в 2019 році.

Згідно з Приміткою 4 до статті 185 КК України у статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тo для цілей їх застосування використовуєтьcя сума в розмірі 17 гpивень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в чaстині кваліфікації злочинів абo правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється нa рівні податкової соціальної пільги, визнaченої підпунктом 169.1.1 пyнкту 169.1 статті 169 рoзділу ІV Податкового кодексу України для відповідного року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги застосовується при визначенні розміру збитків від злочинів, які кваліфікуються за ст. 191 КК України, з урахуванням примітки № 4 до статті 185 КК України становив: на 2018 рік: 881 грн.

Однак зі змісту пред`явленого обвинувачення не вбачається, якою сумою коштів ОСОБА_9 за версією обвинувачення заволодів за епізодом від 23.10.2018 року та 23.11.2018 року, виходячи із того, що розмір завданої шкоди є обов`язковим елементом складу злочину .

Неоподаткований мінімум (НМДГ) доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2019 рік: з 1 січня по 1 липня: 960,50 гривень.; з 1 липня по 1 грудня: 1003,50 гривень; з 1 грудня по 1 січня 2020 року: 1051 гривень.

Однак зі змісту пред`явленого обвинувачення не вбачається, якою сумою коштів ОСОБА_9 за версією обвинувачення заволодів за епізодами від 22.04.2019 року, виходячи із того, що розмір завданої шкоди є обов`язковим елементом складу злочину .

У відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Так, згідно п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення так і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. При цьому сформульоване обвинувачення повинно узгоджуватись із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, внаслідок незаконних, на думку, сторони обвинувачення, умисних дій ОСОБА_9 , в період з 25.10.2018 року по 23.04.2019 року, використовуючи повноваження директора ПП «КОНСТАНТА-1» щодо розпорядження по рахунках грошовими коштами, які отримано ПП «КОНСТАНТА-1» від відділу освіти виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради протиправно заволодів коштами в сумі 1 790 083,54 грн., що складає 1 864 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, обвинувальний акт не містить взагалі посилання на розмір неоподаткованого мінімуму (НМДГ) доходів громадян, яку сторона обвинувачення використовувала для визначення розміру шкоди з урахуванням різних часових проміжків епізодів, що інкримінуються ОСОБА_9 .

Таким чином, на думку колегії суддів сторона обвинувачення створила таку ситуацію, що під час судового розгляду його підзахисна буде дезінформована щодо суті та характеру обвинувачення. Це порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у п.а ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 6 частини 2 статті 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 24 лютого 2022 року закрито кримінальне провадження № 0000024 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, дане кримінальне провадження було закрито, та жодній особі не повідомлено про підозру.

Колегією суддів встановлено, що 10.06.2022 року прокурором було скасовано постанову № 0000024 від 24.02.2022 року про закриття кримінального провадження, та в основу обвинувачення покладено експертизу, датовану 09.06.2022 року, тобто експертизу, яка була проведена після закриття кримінального провадження № 0000024 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення).

Таким чином, зі змісту обвинувачення вбачається, що експертиза в кримінальному провадженні № 0000024 не проводилась, що є порушенням ст. 242 КПК України, та п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з обвинувального акту та додатків до нього вбачається,що ОСОБА_9 працював директором ПП «КОНСТАНТА-1», місце знаходження вказаного підприємства не вказано, що позбавляє колегію суддів можливості встановити місце скоєння злочину, передбаченого ст.. 366 ч.1 КК України, а саме місце внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а згідно обвинувального акту місцем скоєння злочину є місце подання вказаних документів до виконавчого комітету Металургійної районної ради.

Крім того, ОСОБА_9 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину за ч. 5 ст. 191 КК України саме під час перебування на посаді директора ПП «КОНСТАНТА-1», однак місце знаходження вказаного підприємства не зазначається.

Відповідно до частини 1 статті 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 2 статті 283 КПК України, якими визначаються загальні положення закінчення досудового розслідування, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, зі змісту наведеної норми встановлено, що відповідну форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує з конкретною дією, яку зобов`язаний вчинити саме прокурор, а тому, на думку суду, під час дії воєнного стану при вирішенні питання належного суду, який має розглядати кримінальне провадження, в аспекті суду, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування, потрібно виходити з приписів ч. 9 ст. 615 КПК України в їх взаємозв`язку з положеннями ч. 2 ст. 283 КПК України щодо визначення форм закінчення досудового розслідування.

Місце вчинення злочину це певна територія, де було розпочато і закінчено діяння або настав злочинний результат.

Обставини, які інкримінуються ОСОБА_9 , мали місце за юридичною адресою ПП «КОНСТАНТА-1» (місце знаходження вказаного підприємства не вказано), оскільки місце вчинення дій, які охоплюються об"єктивною стороною складів кримінальних правопорушень за ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України мали місце саме за юридичною адресою виконавця робіт, а так само й завершення господарських операцій по розрахунках за виконані роботи та надані послуги.

Крім того, з реєстру матеріалів колегією суддів встановлено, що відомості в ЄРДР внесені 20.03.2020 року за ст.. 191 ч.2 КК України, що є нетяжким злочином.

Згідно ст.. 219 ч.1 КПК України, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей в ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру становить 12 місяців у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину.

13.06.2022 року відомості в ЄРДР внесені за ст.. 366 ч.1 КК України.

14.06.2022 року змінено правову кваліфікацію на ч.5 ст. 191 КК України.

Крім того, слідчим 01.06.2020 року призначено судову будівельно-технічну експертизу.

30.03.2021 року слідчим скасовано призначення судової будівельно-технічної експертизи.

24.02.2022 року слідчим закрито кримінальне провадження № 0000024

09.06.2022 року закінчено проведення і складено висновок судової комплексної товарознавчої будівельно-технічної, економічної експертизи.

Тобто, вказана експертиза проводилася або у закритому кримінальному провадженні, або в іншому кримінальному провадженні..

Колегія суддів вважає, що прокурор вказаним обставинам повинен надати правову оцінку при формулюванні обвинувачення та викладу фактичних обставин, встановлених під час досудового розслідування.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція з прав людини) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права як бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відсутність в обвинуваченого повної та вичерпної інформації про характер, обсяг і причини обвинувачення, суттєво впливає на можливість реалізації права на захист та відповідно підготовку до нього.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані порушення вимог КПК України є істотними та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження призвести до суттєвого порушення права на захист й завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.

Крім того, колегія суддів приходить до переконання, що допущенні в даному випадку, порушення вимог КПК України перешкоджають колегії суддів призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, та вказані недоліки не можуть бути усунуті під час судового розгляду шляхом зміни обвинувачення в суді, оскільки суттєво порушують право на захист.

З урахуванням наведеного, колегія судів в даному підготовчому засіданні не вирішує питання визнання незаконним постанови прокурора від 10.06.2022 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000024, визнання незаконним дій всіх процесуальних дій сторони обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним обвинувальний акт у кримінальному провадженню відносно ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.5, 366 ч.1 КК України - повернути прокурору Криворізької центральної окружної прокуратури.

Керуючись ст.ст. 314- 315, 303-307 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженню, зареєстрованому 20.03.2020 року в ЄРДР за № 0000024 відносно ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.5, 366 ч.1 КК України - повернути прокурору Криворізької центральної окружної прокуратури.

Ухвала суду про повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3