Справа № 157/1506/23 Провадження №11-кп/802/687/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (кримінальне провадження № 0000360 від 12.05.2023),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 жовтня 2023 року включно.

Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. Встановлено і прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися та стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Водночас, суд першої інстанції вказав, що більш м`який запобіжних захід не пов`язаний із триманням під вартою, не зможе дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, прийнятою всупереч та з порушенням кримінального закону.

В обґрунтування незаконності ухвал суду, захисник зазначає, що при розгляді клопотання сторони обвинувачення місцевий суд не взяв до уваги особу обвинуваченого, зокрема, наявність в останнього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання з матір`ю, яка за станом здоров`я потребує тривалої реабілітації та постійного стороннього догляду, виключно позитивної характеристики, раніше не судимий.

Окрім зазначеного, апелянт вважає, що суддею безпідставно не визначив розміру застави у даному кримінальному провадженні, як це вимагає ч. 3 ст. 183 КПК України.

На підставі наведеного, апелянт просить змінити оскаржувану ухвалу та визначити обвинуваченому заставу в мінімальному розмірі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали у повному обсязі, прокурора, який щодо задоволення скарги заперечила, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Норми ч. 1 ст. 194 КПК України регламентують, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 176-178 КПК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» передбачено, що запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про особу обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Матеріалами кримінального провадження стверджується, що 12 травня 2023 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за № 0000360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 3 ст. 152КК України.

У вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 , що стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, яким, як вбачається із судового рішення, суддя дав належну правову оцінку.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яка стверджується матеріалами кримінального провадження, а метою запобігання спробам ухилення від слідства і суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, та на даний час не змінилися.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча є особою молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце проживання, однак обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану щодо неповнолітньої, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, не працевлаштований, не одноразово притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, а також щодо першого слідчим відділенням уже проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000237 від 04.04.2023 за ч. 2 ст. 301 КК України, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості його утримання в слідчому ізоляторі, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Посилання захисника щодо не визначення судом обвинуваченому розміру застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суперечить нормам кримінально процесуального закону та не грунтується на матеріалах кримінального провадження.

Так відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Таким чином відповідно до частини 4 цієї статті слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням щодо потерпілої насильства, а тому рішення суду в частині не визначення обвинуваченому розміру застави відповідає нормам закону.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим ризикам.

Таким чином наведенні захисником доводи для скасування оскаржуваного рішення не дають жодних підстав для відмови в задоволенні поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 422-1 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді