Провадження №1-кс/369/43/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу подану адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0003191 від 24.05.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. ч.1, 2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який в інтересах ОСОБА_4 , на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0003191 від 24.05.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. ч.1,2 ст.190 КК України.

Вимоги скарги адвокат мотивував тим, що в провадженні слідчого СВ Києво-Святошинського РУП ГУ НП в Київській області знаходиться кримінальне провадження №0003191 від 24.05.2018 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

24.05.2018 року старшим слідчим слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. ч.1,2 ст.190 КК України.

Адвакат ОСОБА_3 зазначає, що матеріали кримінального провадження № 0003191 від 24.05.2018 не містять обґрунтованих доказів про неможливість вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру від 24.05.2018, та будь-яких інших документів, доказів або відомостей, які б окремо або в сукупності свідчили про здійснення слідчим заходів, передбачених ст.278 КПК України.

Вказує, що невиконання слідчим вимоги передбачених ч.1 ст.278 КПК України, свідчить про факт відсутності у ОСОБА_4 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0003191 від 24.05.2018 року, оскільки повідомлення про підозру від 24.05.2018 року до цього часу ОСОБА_4 без наявності на те обґрунтованих підстав, не вручено.

Сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення винесено повідомлення про підозру ОСОБА_4 всупереч вимог, передбачених статтею 276 КПК України, тобто без наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки у матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні відсутні будь-які докази щодо скоєння ОСОБА_4 будь-якого злочину. Зокрема, повноваження з проведення перевірки заяв переселенців про призначення адресної допомоги належать саме УПСЗН, оскільки передбачені пунктом 10 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01/10.2014 № 505, згідно з яким уповноважені органи мають право перевіряти обгрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Отже, вчасна (перед виплатою ОСОБА_4 адресної допомоги) та в належний спосіб здійснена перевірка управлінням праці та соціального захисту населення відомостей зазначених обвинуваченим у заявах, виключила б будь-яку виплату коштів, що свідчить про те, що дії ОСОБА_6 не можна вважати ефективними в аспекті успішного заволодіння чужим майном, через те, що не було добросовісності з боку органу, який відповідає за розпорядження бюджетним коштами.

Крім того захисник зазначає, що доказів того, що управління праці та соціального захисту населення зверталось в судовому порядку з вимогою до ОСОБА_4 про повернення виплачених йому коштів не має, оскільки ОСОБА_4 ще 26.04.2018 добровільно (після сповіщення його 21.04.2018 у телефонному режимі працівником Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської райдержадміністрації про необхідність повернення коштів) повернув всю суму отриманих ним грошових коштів, виділених з державного бюджету у вигляді соціальної допомоги як переміщеній особі, тобто за місяць до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003191 від 24.05.2018, що підтверджується відповідями на адвокатські запити УПСЗН від 22.06.20218 № 2027, 03.03.2020 № 743. Таким чином, дії ОСОБА_4 з урахуванням положень пункту 11 Порядку, не передбачені кримінальним законом як злочин, через відсутність всіх елементів складу злочину та відповідного рівня суспільної небезпеки, що притаманний злочинам, а тому такі дії слід кваліфікувати як цивільний делікт, оскільки відносини у сфері нарахування та виплати матеріального забезпечення внутрішньо переміщеним особам за своїм змістом є цивільно-правовими, і спори, які виникають з цих правовідносин, підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Крім того, захисник зауважує, що ОСОБА_7 не мав умислу на обман потерпілого - Управління праці та соціального захисту населення стосовно наявного у нього житла, а лише добросовісно помилявся, не вказуючи належну інформацію у заявах для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, де у графі про володіння, житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції стоїть відмітка «- та ні», оскільки він не розумів змісту заяв, а працівники Управління жодного разу не звернули увагу на неправильне по суті заповнення відповідних заяв (відсутність підкреслень, як того вимагала форма заповнення заяви, проставляння позначок типу «V» на слові «так» тощо).

У зв`язку з викладеним, захисник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою, у якій просить скасувати повідомлення від 24.05.2018 про підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 190 КК України, винесеного старшим слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Киівській області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0003191 від 24.05.2018; зобов`язати слідчих, що входять до складу групи слідчих та або прокурорів, що входять до складу групи прокурорів, y кримінальному провадженні № 0003191 від 24.05.2018 вчинити дії, направлені на виключення з Єдиного реєстру досудового розслідування відомостей про оголошення підозри ОСОБА_4 за ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, 28.02.2023 року подав клопотання в якому просив долучити до матеріалів судової справи № 369/15228/21 матеріали кримінального провадження № 0003191 від 24.05.2018 року та розглянути скаргу адвоката ОСОБА_3 на повідомлення про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0003191 від 24.05.2018 без участі особи, що подала скаргу.

В судове засідання слідчий не з`явився, матеріали кримінального провадження не надав, про дату та час розгляду скарги повідомлений належним чином та завчасно, що у відповідності до ч.3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, додані до неї документи та надані стороною матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. п. 1-8 ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення, проте, положення п. 3 ч. 1 ст. 276 та п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України в їх системному зв`язку вказують на те, що під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді мають бути не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» та обґрунтованості підозри в цілому.

Разом з тим, положення кримінального процесуального законодавства не містять визначення «обґрунтована підозра», а тому під час розгляду даного виду скарг, слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Вказана норма узгоджується також з ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року).

Слідчий суддя, з метою вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінює надані йому докази не в контексті їх достатності і допустимості для встановлення наявності чи відсутності вини особи у вчиненні злочину, доведення чи не доведення її винуватості, тобто не з метою отримання висновків, які є необхідними для ухвалення вироку, а лише з метою визначення вірогідності та достатності підстав для висновку про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зі змісту ч. 1 ст. 276 КПК України видно, що у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, на орган досудового розслідування покладається обов`язок здійснити повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, оскільки неповідомлення про підозру може привести до порушення таких загальних засад кримінального провадження як забезпечення права на захист та змагальність сторін. Крім того, для повідомлення особі про підозру стандарт "достатніх доказів (підстав)" передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року та "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

Досліджуючи скаргу та долучені до неї матеріали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого СВ Києво-Святошинського РУП ГУ НП в Київській області знаходиться кримінальне провадження №0003191 від 24.05.2018 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

24.05.2018 року старшим слідчим слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. ч.1,2 ст.190 КК України.

З наданої стороною захисту копії повідомлення про підозру від 24.05.2018 року видно, що ОСОБА_4 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Крім того, у повідомленні про підозру ОСОБА_4 зазначена конкретна сума спричинених збитків, яка встановлена органом досудового розслідування.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що стороною обвинувачення винесено повідомлення про підозру ОСОБА_4 всупереч вимогам, передбачених ст. 276 КПК України, без наявності достатніх доказів для підозри особі у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки у матеріалах досудового розслідування відсутні будь-які докази щодо скоєння ОСОБА_4 будь-якого злочину, слідчий суддя зазначає наступне.

Вимогами ст.277 КПК України встановлено, що письмове повідомлення про підозру має містити такі відомості, зокрема зміст підозри та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Зміст підозри це виклад головних та істотних елементів інкримінованого кримінального правопорушення, які утворюють єдність усіх його складових частин, а фактичні обставини кримінального правопорушення зводяться до деталізованого опису об`єктивної сторони інкримінованого підозрюваному діяння.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що вимоги кримінального процесуального законодавства до письмового повідомлення про підозру передбачають наявність стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які були відомі органу досудового розслідування на момент повідомлення особі про підозру та можуть бути змінені у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри. Разом з тим, в обвинувальному акті на відміну від повідомлення про підозру кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує сторону обвинувачення зазначати виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто відображати подію кримінального правопорушення у більш конкретизованому вигляді ніж у повідомленні про підозру.

Слідчий суддя також зазначає, що вирішення ним на цій стадії досудового розслідування питання про наявність або відсутність певних елементів складу злочину, неможливе, оскільки це може бути вирішене за наслідками дослідження доказів під час судового розгляду і подальшої їх оцінки судом у їх сукупності та взаємозв`язку між собою, зокрема, висновків експертів, показань свідків, обвинувачених тощо, а тому таке рішення не може бути прийняте під час досудового розслідування слідчим суддею у зв`язку з відсутністю у нього на цій стадії встановленої нормами кримінального процесуального закону процесуальної можливості дослідити усі надані сторонами кримінального провадження докази та оцінити їх з метою встановлення наявності або відсутності обставин, на які посилається сторона захисту.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру складене з дотриманням вимог статті 277 КПК України, оскільки у ньому розкрито зміст підозри, зазначені фактичні обставини, місце та час інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у відповідності до відомих органу досудового розслідування обставин на момент повідомлення про підозру.

Щодо посилань скарги про неналежне дотримання органом досудового розслідування вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, то слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Згідно частини першої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

За змістом ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається затриманій особі в день його складання слідчим або прокурором не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч.1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України. Зокрема, шляхом: надіслання поштою, електронною поштою; врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає «для передання»; врученням житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію (ч. 1 ст. 111 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

У главі 11, зокрема, у ч. 1 та 2 ст. 135 КПК України визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Також, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає «кримінальне обвинувачення» як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння, при цьому, в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного (рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15 липня 1982 року, п. 73).

Слідчий суддя не бере до уваги доводи сторони захисту щодо порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, а також ненабуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного, оскільки вважає, що стороною обвинувачення дотримані вимоги КПК України та вжито заходи для вручення повідомлення про підозру останньому.

Зокрема, слідчий суддя вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 , яке було направлено за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, та є належним.

Крім того, слідчий суддя враховує, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України); фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (ч. 2 ст. 29 ЦК України).

Поряд з цим, слідчий суддя звертає увагу, що кримінальне процесуальне законодавство не покладає на сторону обвинувачення обов`язок подальшого контролю за врученням повідомлення про підозру особі, а лише зобов`язує вжити заходи, передбачені КПК України, для такого вручення.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя, з огляду на наявні у скарзі захисника та надані стороною захисту матеріали кримінального провадження, вважає, що сторона обвинувачення повідомила ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення з дотриманням вимог ст. ст. 276-278 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 40, 277, 278, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги поданої адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0003191 від 24.05.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1