Справа № 509/3330/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь, клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 04.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Овідіополь, громадянина України, українця за національністю, що має середню-спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, працює за наймом по будівельним роботам, який не має на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000045 від 04.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В відповідності до наданого клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи протиправний умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, у невстановлений слідством час, місці та спосіб, в невизначеній кількості, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (хімічна назва: 1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентал-1-он), яку з метою подальшого збуту, почав зберігати та перевозити із собою, незалежно від місця де він знаходився.

01.03.2023 близько о 14 години 00 хвилин, ОСОБА_5 маючи протиправний умисел на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, шляхом телефонних дзвінків, домовився зі свідком ОСОБА_7 про збут останньому, за матеріальну плату у вигляді грошових коштів в розмірі 800 гривень, вказаної психотропної речовини. Після чого 01.03.2023 приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 самостійно прибув до місця мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи біля вказаного буднику, ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_7 .. Продовжуючи свій умисел на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, ОСОБА_5 здійснив продаж (збут), тобто передав свідку ОСОБА_7 згорток фіскального чеку «Ощадбанк», із вмістом речовини білого кольору в порошкоподібному та кристалічному стані, загальною масою речовини 0,041г, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, кількісний вміст якої складає 0,0307г., за що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 800 гривень.

Також, ОСОБА_5 маючи протиправний умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, у невстановлений слідством час, місці та спосіб, в невизначеній кількості, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (сленгова назва «сіль»), що містить алкалоїдну основу, яку з метою подальшого збуту, почав зберігати та перевозити із собою, незалежно від місця де він знаходився.

Так, 29.03.2022 близько о 21 години 00 хвилин, ОСОБА_5 маючи протиправний умисел на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, шляхом телефонних дзвінків, домовився зі свідком, про збут останньому, за матеріальну плату у вигляді грошових коштів в розмірі 800 гривень, психотропної речовини, що містить алкалоїдну основу. Після чого, 29.03.2023 приблизно о 21 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 самостійно на автомобілі ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 прибув за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи біля вказаного буднику, ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_7 .. Продовжуючи свій умисел на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (сленгова назва «сіль»), що містить алкалоїдну основу, ОСОБА_5 здійснив продаж (збут), тобто передав свідку ОСОБА_7 згорток аркушу паперу, із вмістом речовини білого кольору в порошкоподібному та кристалічному стані, в якій є особливо небезпечна психотропна речовина, що містить алкалоїдну основу, за що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 800 гривень.

29.03.2023 о 23 годині 50 хвилин ОСОБА_5 , було затримано у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

30.03.2023 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

30.03.2023 ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду, за клопотання сторони обвинувачення, підозрюваному ОСОБА_5 , обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28.05.2023.

04.05.2023 ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду, за клопотанням сторони захисту, запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_5 , змінено з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком до 03.07.2023.

14.06.2023 ухвалою Одеського апеляційного суду скасовану ухвалу Овідіопольського районного суду про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Підозра відносно ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, на теперішній час, підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 04.02.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 07.12.2022 (в рамках кримінального провадження №0000441 від 11.10.2022); протоколом огляду грошових коштів які будуть використані у проведенні оперативної закупки від 01.03.2023; протоколом огляду покупця та вручення грошових коштів від 01.03.2023; протоколом вручення покупцю технічних приладів фіксації від 01.03.2023; протоколом про результати проведення оперативної закупки від 01.03.2023; протоколом огляду свідка ОСОБА_7 від 01.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 01.03.2023; висновком судової експертизи наркотичних та психотропних речовин №СЕ-19/116-23/3502- НЗПРАП від 14.03.2023; протоколом про результати аудіо-відео контролю особи від 17.04.2023; протоколом огляду грошових коштів які будуть використані у проведенні оперативної закупки від 29.03.2023; протоколом огляду покупця та вручення грошових коштів від 29.03.2023; протоколом вручення покупцю технічних приладів фіксації від 29.03.2023; протоколом про результати проведення оперативної закупки від 29.03.2023; протоколом огляду свідка ОСОБА_7 від 29.03.2023; протоколом обшуку а/м ВАЗ 2106 д/н 15491 ОА від 29.03.2023; протоколом огляду предмета згорток паперу що купив свідок ОСОБА_7 від 30.03.2023; висновком судової експертизи наркотичних та психотропних речовин №СЕ-19/116-23/5675- НЗПРАП від 27.05.2023; допитом свідка ОСОБА_7 у порядку ст. 225 КК України від 30.05.2023; протоколом проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_5 від 02.06.2023.

Відповідно ч. 5 ст. 12 КК України, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 2 ст. 307 КК України, за який законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В свою чергу, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час досудового розслідування, а саме: п.1 ч 1 ст 177 КПК України: ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування, так як він не має постійного джерела доходів, та самостійно вказав на вживання ним наркотичних засобів, що вказує на асоціальний образ життя, та постійні пошуки наркотичних речовин, що може вплинути на не бажання особи нести відповідальність, а тому і спонукатиме до переховування. Також ч. 2 ст. 307 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку із чим, підозрюваний усвідомлюючи це, у будь який час може покинути місце свого постійного перебування (проживання), тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне ним кримінальне правопорушення; п.2 ч.1 ст.177 КПК України: ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки гласне досудове розслідування тільки розпочато, а тому на даний час ще не вилучено всіх речових доказів та документів по даному кримінальному провадженні, які ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може знищити чи сховати; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, адже усвідомлює хто серед його знайомих виступав в ролі інформаторів та покупця, та йому відомі його анкетні дані та адреса мешкання, що дає можливість вчинювати незаконний вплив на учасників процесу перебуваючи на волі, щоб ті змінили свої покази на стадії судового розгляду, так як покази, які були надані ними на стадії досудового розслідування, суд не буде сприймати, як ті що мають доказове значення, а суд буде сприймати покази свідків безпосередньо; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу. Також санкція ст. 307 ч. 2 КК України передбачає конфіскацію майна, у зв`язку з чим у органів досудового розслідування є необхідність у забезпеченні даного виду покарання шляхом накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному, який перебуваючи на свободі може вжити заходів щодо приховування, переоформлення, продажу та іншим чином приховування належного йому майна, так як на даний час органами досудового розслідування інформацію щодо майна підозрюваного не встановлено в повному обсязі. п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України: ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме продовжити займатися збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, адже після вчинення злочину за ч. 2 ст. 307 КК України 01.03.2023, підозрюваний продовжив незаконне поводження із психотропною речовиною, та вчинив наступний епізод 29.03.2023, що вказує на неодноразовість його злочинної діяльності.

Слідчий вважає, що після обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 30.03.2023, не відбулось жодних подій та не встановлено обставин, які би вказували на те, що перестали існувати ризики встановленні слідчим суддею при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також на даний час проводиться ще досудове розслідування, під час якого збираються докази винуватості підозрюваного ОСОБА_5 , які може знищити та змінити останній перебуваючи на свободі. Також звертаю суду на обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визначення підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання; відсутність у підозрюваного постійного місця роботи.

Вважає, що надання належної оцінки відповідним фактичним обставинам засвідчує не тільки наявність підстав, але й необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою та неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, мотивуючи зазначене тим, що ОСОБА_5 допитаний в якості підозрюваного, вину свою визнав повністю, дав правдиві покази де, коли й у кого придбав наркотичні засоби, кому їх збув, повністю погодився з показами свідка ОСОБА_7 по обставинам збуття останньому наркотичних засобів, при проведені слідчого експерименту підтвердив свої покази, данні при допиту, здав на зберігання до міграційної служби свій закордонний паспорт, активно співпрацює зі слідством по виявленню осіб, які збувають наркотичні засоби, щиро розкаявся в скоєних правопорушеннях, повністю виконує свої процесуальні обов`язки.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши додані до клопотання докази, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, а клопотання захисника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 9 Листа від 04.04.2013р. №511-550/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилене.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам) вчинити протиправні дії.

Відповідно до п.10 Листа від 04.04.2013р. №511-550/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» У кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим. Слід звернути увагу слідчого судді, суду на те, що відповідно до положень ст. 198 КПК висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту); наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №16437/04, п.43, 14 лютого 2008 року) суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.07.2014 року у справі «Мала проти України» (Заява № 4436/07) у п.47-49 наголосив, що статтею 6 Конвенції гарантується право на справедливий розгляд справи, нею не встановлюється жодних правил щодо прийнятності доказів або способу, у який вони повинні бути оцінені, що, таким чином, є у першу чергу предметом регулювання національного законодавства та національних судів (див. рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain) [ВП], заява №30544/96, п. 28, ECHR 1999-I). Аналогічним чином, у першу чергу саме національні органи влади, зокрема суди, мають тлумачити національне право, а Суд не замінить своє тлумачення їхнім за відсутності свавільності. З урахуванням вищезазначеного Суд все одно має переконатися у тому, чи були справедливими процедури у їхній сукупності, включаючи спосіб, у який приймалися докази та процесуальні рішення (див. рішення від 15 червня 2004 року у справі «Таммінен проти Фінляндії» (Tamminen v. Finland), заява №40847/98, п.38).

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін (див. рішення у справі «Стіл та Морріс проти Сполученого Королівства» (Steel and Morris v. the United Kingdom), заява № 68416/01, п. 59, ECHR 2005-ІІ). Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом (див. рішення від 26 травня 2009 року у справі «Бацаніна проти Росії» (Batsanina v. Russia), заява № 3932/02, п. 22). Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Згідно з практикою Суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (див. вищенаведене рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), п. 26 із подальшими посиланнями).

Пунктом 3 ст.5 Конвенції передбачено додаткові гарантії захисту права на свободу. Зокрема, особа, яку затримано на законних підставах, має право на звільнення за наявності гарантії присутності на судових засіданнях.

У національному законодавстві мають діяти норми, які будуть узгоджуватися з практикою ЄСПЛ, згідно з якими при вирішенні питання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою національні суди мають виходити з переконливості та доведеності державними органами обґрунтування будь-якого періоду позбавлення волі, а норми, які визначають принцип обов`язковості тримання, повинні бути скасовані.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним діям. При цьому тримання під вартою є виключним заходом, який може бути застосовано до особи лише за умови наявності ризиків, установлених законом, що доведено стороною обвинувачення. В усіх інших випадках повинні застосовуватися альтернативні запобіжні заходи. Більше того, кожного разу, коли суд переглядає правомірність тримання особи під вартою, він зобов`язаний аналізувати наявність ризиків і у випадку їх відсутності змінити запобіжний захід на більш м`який.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання: АДРЕСА_2 , де він проживає разом зі своїми батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Також, слідчий суддя вважає, що активна співпраця ОСОБА_5 з правоохоронними органами, викриття співучасників кримінальних правопорушень, надання правоохоронним органам інформації про вчинення інших злочинів, належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, що також підтвердив в судовому засіданні слідчий по даному кримінальному провадженню, є вагомою підставою для застосування запобіжного заходу не пов`язаному з триманням під вартою.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню частково, а саме, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, й саме такий запобіжний захід забезпечить належне виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків та його активної участі в викритті інших кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 04.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , відмовити.

Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 30.06.2023 року.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та засобів зв`язку;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному положення ст.181 ч.5 КПК України.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 30.06.2023 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 22.06.2023 р. о 09.10.

Слідчий суддя ОСОБА_1