ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1672/23 (1-кс/642/1175/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/601/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

скаржника - ОСОБА_7 ,

представника скаржника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000461 від 04.07.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.ч.1,2 ст. 204, ч.1 ст. 199 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ,а саме на наступне майно:

- 11 ємностей (пластикових пляшок) об`ємом 5 літрів з рідиною з характерним запахом спирту;

- 4 ємності (бідони) об`ємом 40 літрів з рідиною з характерним запахом спирту;

- мобільний телефон Samsung Galaxy S8+ з IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_3 , без сім-карти мобільного оператору зв`язку;

- грошові кошти Українська гривня та Євро на загальну суму 90500 гривень (купюри номіналом 500 гривень у кількості 181 шт.) та 9390 Євро (купюри номіналом 200 Євро у кількості 10 шт., номіналом 100 Євро у кількості 63 шт., номіналом 50 Євро у кількості 20 шт., номіналом 20 Євро у кількості 4 шт. та номіналом 10 Євро у кількості 1 шт.);%

- 4 ємності (каніст-ри) об`ємом 20 літрів з рідиною з характерним запахом спирту;

- 3 картонні коробки з 7 ємностями (пластиковими пляшками) об`ємом 5 літрів з рідиною з характерним запахом спирту.

Визначено місце зберігання вказаного майна камера речових доказів ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.

На зазначену ухвалу слідчого судді, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 посилався на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам провадження. Зазначив, що вилучені грошові кошти у розмірі 90500 грн. було знято з рахунків його батька та матері та лише зберігались у нього вдома. Крім того, грошові кошти у розмірі 9000 Євро він отримав від ОСОБА_9 як завдаток для купівлі належного апелянту автомобіля. Також ОСОБА_7 вказує, що не пов`язаний ніякими стосунками із ТОВ «Концерн «Біг-М». Вважає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки у слідчого судді, на його думку, не було підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та може мати відношення до вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав її законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000461 від 04.07.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.ч.1, 2 ст. 204, ч.1 ст. 199 КК України.

20.04.2023 прокурор звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна по вказаному кримінальному провадженню, а саме, просив накласти арешт на майно, яке було вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення подальшого досудового розслідування, забезпечення збереження речових доказів, шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування. В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що це майно, відповідно до постанови слідчого, є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні та мається необхідність проведення ряду експертних досліджень та інших процесуальних дій з вилученим майном.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 рокунакладено арешт на майно, яке було зазначено у клопотанні прокурора.

Постановляючи таке рішення, суд першої інстанції мотивував це тим, що вилучене майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. Встановив також те, що прокурором доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки вилучене під час обшуку майно, враховуючи кваліфікацію злочину за ч. 2 ст. 364, ч.ч.1,2 ст. 204, ч.1 ст. 199 КПК України, може бути предметом доказування.

Зокрема, відповідно до відомостей ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2023 року (арк. 8-11), надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_7 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання і вилучення доказів, які підтверджують факти незаконного виготовлення алкогольної продукції та використання підроблених марок акцизного податку, а також з метою виявлення та вилучення контрафактної лікеро-горілчаної продукції незаконно виготовленого спирту, пляшок, етикеток та пробок, які використовуються при незаконному виготовленні контрафактної лікеро-горілчаної продукції, марок акцизного податку з ознаками підробки, документів фінансово-господарської діяльності ТОВ «Концерн «Біг-М», пов`язаної з реалізацією лікеро-горілчаної продукції, чорнових записів щодо протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним виготовленням лікеро-горілчаної продукції, електронних носіїв інформації, мобільних телефонів, які можуть містити відомості про виготовлення та реалізацію контрафактної лікеро-горілчаної продукції, грошових коштів, отриманих в результаті реалізації контрафактної лікеро-горілчаної продукції, предметів і документів, які містять інформацію, щодо здійснення вказаної злочинної діяльності та мають доказове значення.

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 20 квітня 2023 року (арк. 28-29), визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні 11 ємностей (пластикових пляшок) об`ємом 5 літрів з рідиною з характерним запахом спирту; 4 ємності (бідони) об`ємом 40 літрів з рідиною з характерним запахом спирту; мобільний телефон Samsung Galaxy S8+ з IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_3 , без сім-карти мобільного оператору зв`язку; грошові кошти Українська гривня та Євро на загальну суму 90500 гривень (купюри номіналом 500 гривень у кількості 181 шт.) та 9390 Євро (купюри номіналом 200 Євро у кількості 10 шт., номіналом 100 Євро у кількості 63 шт., номіналом 50 Євро у кількості 20 шт., номіналом 20 Євро у кількості 4 шт. та номіналом 10 Євро у кількості 1 шт.); 4 ємності (каністри) об`ємом 20 літрів з рідиною з характерним запахом спирту; 3 картонні коробки з 7 ємностями (пластиковими пляшками) об`ємом 5 літрів з рідиною з характерним запахом спирту.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вказане майно відповідає критеріям, зазначеним в ч. 3 ст. 170 КПК України та підлягає арешту для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором доведено існування обставин, які передбачені п.1 ст. 170 КПК України, а тому, клопотання прокурора відповідає вищезазначеним нормам закону і підлягає задоволенню. Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. Існують ризики того, що у разі не накладення арешту можливо відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Майно підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, а його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його представник повідомили, що спиртові вироби використовувались у особистих потребах. Грошові кошти у гривні належать його батьку та матері, які він зберігає у себе, а будь-якого відношення до «Концерну «Біг-М» ОСОБА_7 не має.

Також пояснили, що 9000 Євро належать саме ОСОБА_9 , який надав їх ОСОБА_7 в якості застави за автомобіль.

Отже, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його представник не надали будь-яких фактичних відомостей про те, що грошові кошти, які були у нього вилучені під час обшуку належать саме ОСОБА_7 . Не міститься таких відомостей і в матеріалах цього провадження.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до чинного кримінального процесуального закону ОСОБА_7 не має процесуального права вимагати про повернення майна, яке йому не належить, оскільки він сам стверджує, що власниками такого майна або його частини є треті особи.

Поряд з цим, колегія суддів дійшла висновку, що найдієвішим способом забезпечення цього провадження є заборона саме на відчуження, розпорядження та користання цим майном.

Колегія суддів також встановила, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на цьому етапі кримінального провадження і є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України, за наявністю правових підстав.

Посилання ОСОБА_7 та його представника в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на матеріалах справи. Колегія суддів, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, учасниками судового провадження не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Роз`яснити третім особам, які вважають, що їх права порушені внаслідок накладення арешту на майно про можливість звертатися до слідчого судді з відповідними клопотаннями про скасування арешту майна в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді