Справа № 496/6298/22
Провадження № 1-кп/947/823/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000659 від 27.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м.Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить суд призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_4 заявив суду письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

В судовому засіданні захисник підтримав клопотання та посилаючись на доводи, викладені у письмовому клопотанні, зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в анкетних даних обвинуваченого зазначено, що він раніше не судимий на території Україні, хоча законодавчо закріплено, що особа може бути або судимою або несудимою; також зазначено, що обвинувачений постійного місця проживання не має. Водночас, в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений здійснював злочини за місцем свого проживання. Крім того, основний текст обвинувального акту є описом діяльності інших осіб, а формулювання обвинувачення ОСОБА_6 містить опис подій у невстановлені досудовим розслідуванням час, дату, місці та спосіб, відносно невстановлених осіб.

Просить суд задовольнити клопотання та повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків обвинувального акту.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акту та просив його задовольнити.

Прокурор покладав розгляд клопотання на розсуд суду.

Дослідивши клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; формулювання обвинувачення.

В розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

В своїй практиці Європейський суд з прав людини зазначає, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення (формулювання обвинувачення), а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів (правова кваліфікація). (справа «Маттоціа проти Італії»).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, суд враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Отже, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням, зокрема, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченої склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки з дослідженого судом обвинувального акту встановлена тотожність викладу фактичних обставин і формулювання обвинувачення, тобтотекст формулювання обвинувачення відносно обвинуваченого ОСОБА_6 фактично є повним копіюванням тексту викладених фактичних обставин.

Крім того, в порушення принципу презумпції невинуватості в тексті обвинувального акту зазначені прізвища інших осіб, вину яких не доведено у встановленому законом порядку, що є неприпустимим.

Також у формулюванні обвинувачення відносноОСОБА_6 зазначено, що він є учасником створеної ОСОБА_7 злочинної організації та керівник озброєної організованої групи (банди), яка входила до складу злочинної організації. Водночас, у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.69, ч.5 ст.123-1, ч.3 ст.114, ст.93, ч.3 ст.189, ч.2 ст.194 КК України (в редакції 1960 року), з чого вбачається, що ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у створенні злочинної організації, до складу якої, за версію обвинувачення, увійшли озброєні організована група (банда).

У формулюванні обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 за ч.2 ст.255 КК України участь у злочинній організації зазначено, що він є учасником створеної ОСОБА_7 злочинної організації та виконував певні функції. Проте, у формулюванні обвинувачення відсутні відомості про час, місце, спосіб створення злочинної організації та час, місце, спосіб вступу ОСОБА_6 до складу злочинної організації, тобто зазначені обставини, які підлягають доказуванню є не встановленими органом досудового розслідування.

Також у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.28 ч.4 ст.189 КК України відсутні відомості про час, місце та спосіб організації ОСОБА_6 передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), тобто зазначені обставини, які підлягають доказуванню є не встановленими органом досудового розслідування.

Аналогічно викладено формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за епізодами за ч.1 ст.263, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, оскільки щодо обставин вчинення злочинів органом досудового розслідування в тексті формулювання обвинувачення зазначено, що дата, час та місце вчинення злочинів в ході досудового розслідування не встановлені.

Щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ст.257 КК України судом встановлено, що обвинувачення є загальними фразами, без посилання на вищезазначені обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Суд зазначає, що у мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання, однак вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Кримінальним процесуальним кодексом України кожній особі гарантоване право на захист від пред`явленого їй обвинувачення.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а також мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Неконкретизоване та нечітке обвинувачення позбавляє сторону захисту, зокрема обвинуваченого, можливості чітко уявляти всі елементи пред`явленого йому обвинувачення, а захисника вибудовувати систему захисту від пред`явленого підзахисному обвинувачення та позбавляє сторону захисту можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, а суд прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Відсутність обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Згідно з чинним кримінальним процесуальним законом обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №653/301/16-к, суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадках допущення суттєвих недоліків у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Зазначені недоліки обвинувального акту можуть бути перешкодою для реалізації обвинуваченим права на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд, позбавити суд можливості ухвалення вироку, а у разі його ухвалення - потягнути скасування судами вищих інстанцій у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства.

Суд вважає, що встановлені недоліки обвинувального акту є істотними, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону, є необґрунтованими.

Крім того, судом встановлено, що формулювання обвинувачення не дає можливості встановити належну особу, яка є потерпілою в рамках даного кримінального провадження, що є обов`язковою вимогою до змісту обвинувального акту (п.3 ч.2 ст.291 КПК України) та входить до предмету перевірки під час підготовчого судового засідання, оскільки відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про отримання потерпілим, зазначеним в обвинувальному акті пам`ятки про права потерпілого, оскільки відповідно до заяви ОСОБА_8 вбачається, що йому від органу досудового розслідування стало відомо, що слідчим у його відсутність винесено постанову про визнання його потерпілим. Проте він не вважає себе потерпілим, оскільки з учасниками злочинної організації особисто не знайомий, ніяких вимог до нього не було заявлено.

Враховуючи встановлені суттєві недолікі обвинувального акту, які не може бути усунуто в судовому засіданні, призначення судового розгляду буде суперечити завданнями кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі викладеного, суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000659 від 27.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України підлягає поверненню прокурору Одеської обласної прокуратури для усунення недоліків обвинувального акту.

Керуючись ст.ст.2, 3, 7, 8, ст.42, 109, 291, 314-317, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000659 від 27.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України повернути прокурору Одеської обласної прокуратури для усунення недоліків обвинувального акту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1