Справа № 489/4069/17
Провадження № 1-кп/489/381/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

09 серпня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003806 від 30.07.2017 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 (дистанційно) та ОСОБА_4 (дистанційно), захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

встановив:

До Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшов на новий розгляд з Миколаївського апеляційного суду обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначивши про те, що він відповідає вимогам закону.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник зазначили про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та необхідність його повернення прокурору для виправлення недоліків, указаних в ухвалі апеляційного суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник при вирішенні питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду покладалися на розсуд суду.

Заслухавши учасників підготовчого засідання, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У зв`язку з цим, на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні покладений обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону, та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України - суд відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Не звільняє суд від такого обов`язку перевірки обвинувального акту на його відповідність вимогам закону і те, що відповідно до ст. 338 КПК України прокурор вже в ході судового розгляду має змогу змінити обвинувачення в суді, оскільки, по-перше, зміна прокурором обвинувачення на підставі ст. 338 КПК України стосується зміни кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, а не приведення обвинувального акту у відповідність до вимог закону за його формою та змістом, по-друге, таке право прокурору надане на стадії судового розгляду кримінального провадження, а суд зобов`язаний перевірити обвинувальний акт на його відповідність вимогам закону до цього на стадії підготовчого провадження.

Згідно з висновками, викладеними у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №161/7092/20, вбачається, що «оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України відсилає до ст. 291 КПК України, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо)».

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Таким чином, спосіб та обставини вчинення кримінального правопорушення належать до основних елементів предмету доказування з огляду на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Так, в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку № 21 по проспекту Богоявленському міста Миколаєва, підійшли до потерпілого ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_3 , погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилося у демонстрації потерпілому предмета, зовні схожого на ніж, почав вимагати віддати телефон, навушники та грошові кошти. ОСОБА_4 в той час відібрав у потерпілого сумку. Усвідомлюючи реальність такої погрози, потерпілий ОСОБА_8 віддав вказане майно ОСОБА_3 . Заволодівши майном потерпілого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Натомість при формулюванні обвинувачення кожному з обвинувачених в обвинувальному акті допущені суперечності, оскільки висунуте кожному з них обвинувачення протирічить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті.

Зокрема, у формулюванні обвинувачення окремо як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 зазначено, що кожен з них вчинив напад на потерпілого за попередньою змовою групою осіб, при цьому не зазначено з ким саме.

Також формулювання висунутого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення містить суперечності викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в частині майна потерпілого, яким заволоділи обвинувачені, оскільки при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заволоділи телефоном, навушниками, грошовими коштами та сумкою ОСОБА_8 . Проте при формулюванні обвинувачення зазначено про те, що кожен із обвинувачених, діючи за попередньою змовою із невказаною особою, заволодів лише телефоном, навушниками та грошовими коштами потерпілого.

Таким чином, дані розбіжності обвинувального акту в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення щодо способу та обставин вчинення кримінального правопорушення свідчать про неконкретність обвинувачення, пред`явленого обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Про наявність вказаних суттєвих недоліків обвинувального акту в частині наявності суперечностей між фактичним викладом обставин кримінального правопорушення та сформульованим обвинуваченням також зазначено в ухвалі Миколаївського апеляційного суду від 04.02.2021, яким переглядався вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва у вказаній справі, та вказано про те, що відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний та повний захист.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Також відповідно до сталої практики ЄСПЛ кваліфікація правопорушення як кримінального дає особі, яка обвинувачується у його вчиненні, додаткові гарантії бути чітко та однозначно проінформованим про обставини пред`явленого їй звинувачення з метою забезпечення її права знати суть пред`явленого обвинувачення, висунутих проти неї, щоб мати змогу захищатися від нього.

Натомість вказані суперечності змісту обвинувального акта в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення позбавляють кожного з обвинувачених права бути негайно і детально поінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти них, що має наслідком порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому вказані недоліки обвинувального акту та порушення прав обвинувачених бути обізнаними про суть пред`явленого їм обвинувачення не можуть бути самостійно усунуті судом в ході судового розгляду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

За такого, з урахуванням процитованих вище положень закону та практики Європейського суду з прав людини, суперечності обвинувального акту описаних вище істотних обставин інкримінованого особі кримінального правопорушення щодо способу та обставин його вчинення, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають встановленню та доказуванню, та формулюванні обвинувачення, з урахуванням визначених ст. 337 КПК України меж судового розгляду та передбаченого ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що є невід`ємною умовою реалізації права на справедливий суд, вказують на те, що обвинувальний акт в даній частині є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення такого обвинувального акта до судового розгляду.

Також відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено громадянство кожного з обвинувачених.

Крім того, потребують уточнення викладені в обвинувальному акті відомості щодо прізвища, імені та по батькові обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки в обвинувальному акті вказано, що обвинуваченим є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість з наявних в матеріалах світлокопій довідки Ф.1, довідки до акта огляду МСЕК та посвідчення особи з інвалідністю вбачається, що обвинуваченим є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, обвинувальний акт не містить відомостей щодо загального розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з урахуванням суперечностей обвинувального акту в частині переліку майна потерпілого, яким заволоділи обвинуваченні під час вчинення інкримінованого їм розбійного нападу. При цьому дані про розмір завданої шкоди є необхідними відомостями для вирішення питання про можливість пред`явлення цивільного позову потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, а також для обізнаності обвинувачених з приводу завданої їхніми діями шкоди.

Таким чином, виявлені недоліки обвинувального акту вказують на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За таких обставин, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України останній підлягає поверненню прокурору.

Керуючись статтями 314, 372 КПК України, суд

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003806 від 30.07.2017 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Суддя ОСОБА_1