Справа № 471/1068/23
Провадження №1-кс/471/227/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р.

Слідчий суддя Братського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчий ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Братське клопотання про арешт майна, внесене в рамках кримінального провадження № 0000216 від 04.09.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000216 від 04.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 15, ч. 4185 КК України, мотивуючи своє клопотання наступним.

04 вересня 2023 року до ЧЧ частини Братського відділу поліції надійшло повідомлення про те, що невідома особа, шляхом вільного доступу в умовах воєнного стану, перебуваючи на земельній ділянці, кадастровий номер :05:000:0197 намагалася викрасти насіння соняшника, котре належить КСПП «Куйбишева».

За даним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000216.

Під час огляду місця події було виявлено та вилучено 10 поліетиленових мішків білого кольору в яких знаходиться насіння соняшника 2023 року, загальною вагою 193,8 кг, яке постановою слідчого визнано речовим доказом. з метою збереження речових доказів, виникла необхідність в накладені арешту на вилучене майно, тому слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням.

Слідчий під час засідання підтримав клопотання та просив його задовольнити. Суду пояснив наступне. Досудовим слідством встановлено, що власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_4 з показів ОСОБА_4 земельна ділянка за договором оренди перебувала в оренді КСПП «Куйбишева» до 2018 році. Після закінчення договору, він самостійно обробляє земельну ділянку. 04.09.2023 року до ЧЧ надійшло повідомлення від представника КСПП «Куйбишева» про те, що на земельній ділянці, кадастровий номер :05:000:0197, невідомими особами здійснюється збір урожаю соняшника. Виїздом на місце були опитані працівники КСПП «Куйбишева», які повідомили, що земельна ділянка, належна ОСОБА_4 обробляється КСПП «Куйбишева». Опитаний власник земельної ділянки, ОСОБА_4 зазначив, що земельну ділянку обробляє самостійно, договорів з КСПП «Куйбишева» не укладав. Тому для з`ясування усіх обставин справи було прийнято рішення про вилучення насіння соняшнику у кількості 193,8 кг, яке визнано речовим доказом та на яке слідчий просить накласти арешт.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, суду пояснив наступне. ОСОБА_4 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0197 та самостійно обробляє свою земельну ділянку, що підтверджується договором поставки та договором про надання сільськогосподарських послуг від 26 квітня 2023 року. 04.09.2023 року власником було укладено договір № 2 про надання сільськогосподарських послуг з ТОВ «Злагода 2019», а саме послуг збирання сільськогосподарських культур (соняшнику) на земельній ділянці :05:000:0197. Під час збору врожаю на поле представником КСПП «Куйбишева» було викликано працівників поліції, підставою виклику було те, що нібито здійснюється крадіжка урожаю. Під час огляду місця події працівниками поліції було вилучено майно, а саме насіння соняшнику, вагою 193,8 кг. Однак, адвокат вважає, що правових підстав для вилучення майна не було. Земельна ділянка в оренду КСПП передана не була, власник самостійно її обробляє, тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання. Також додав, що 01.09.2023 року ОСОБА_4 звертався до органів поліції із заявою про те, що між ним та керівником КСПП «Куйбишева» виник конфлікт щодо земельної ділянки, однак дане повідомлення залишилося нерозглянутим.

Вислухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A N 98).

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.173 КПК, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту була обумовлена визнанням вищезазначеного майна речовими доказами, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду майно, є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК, відповідно до положень ч.ч.1,3 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

04.09.2023 року до ЄРДР було внесено відомості за № 0000216 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

За диспозицією ч. 4 ст. 185 КК України, відповідальність настає за вчинення крадіжки, вчиненої у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Із суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Однак, з досліджених під час розгляду справи обставин, пояснень власника майна, наданих та досліджених доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.4 ст.185 КК України.

Отже, слідчим не доведено існування обставин, визначених ч. 3 ст. 132 КПК України, що надають підстави слідчому судді для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.

Сам факт формального набуття згідно постанови слідчого процесуального статусу речового доказу, яким є вилучене майно, не свідчить про відповідність вказаного майна визначеним ст.98 КПК критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

За таких обставин, вилучене майно, а саме 10 поліетиленових мішків білого кольору в яких знаходиться насіння соняшника урожаю 2023 року, загальною вагою 193,8 кг слід повернути особі, у якої воно вилучено (законному володільцю).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про арешт майна, внесене в рамках кримінального провадження № 0000216 від 04.09.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 11.09.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ,