Дата документу 20.04.2023 Справа № 311/4360/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/4360/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/76/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Благовіщенка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який не працює, одружений, має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вирок колегії Василівського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;

- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 ухвалено залишити у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме: з моменту затримання та тримання під вартою з 16 вересня 2018 року по 03 квітня 2019 року, з 03 липня 2019 року по день набрання вироком законної сили включно.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення судової вибутехнічної експертизи №12-179 від 05 грудня 2019 року в сумі 1144,00 гривень.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2018 року, від 18 вересня 2018 року, від 21 вересня 2018 року, від 20 вересня 2018 року ухвалено скасувати.

Вирішено долю речових доказів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримання..

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок є незаконним з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд, в порушення вимог ст.337 КПК України, вийшов за межі обвинувального акта, порушуючи принцип об`єктивності та неупередженості, та навів у вироку нові кримінальні ознаки об`єктивної сторони злочину, а саме причини, які не залежали від волі ОСОБА_6 і про які не згадувала сторона обвинувачення. Так, суд визнав доведеним, що замах на умисне вбивство не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки смерть потерпілої ОСОБА_10 не настала у зв`язку з тим, що вона встигла відійти від місця вибуху, тоді як в обвинувальному акті сторона обвинувачення, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст.115 КК України, сформулювала суспільно небезпечні наслідки наступним чином: «… злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки смерть потерпілої ОСОБА_10 не настала внаслідок своєчасного надання їй медичної допомоги».

У вироку не наведено жодного доказу того, що мала місце причина ненастання смерті ОСОБА_10 , яка не залежала від волі ОСОБА_6 , а саме смерть потерпілої не настала внаслідок своєчасного надання їй медичної допомоги. Матеріали кримінального провадження, які були досліджені судом, взагалі не містять даних про те, що ОСОБА_10 після вибуху перебувала в смертельному стані і її смерть не настала лише завдяки своєчасній медичній допомозі. Згідно медичної документації та висновку експерта №74 від 27 листопада 2018 року у ОСОБА_10 виявлені рани грудної клітки та обох нижніх кінцівок, які в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснювала, що не бачила хто саме кинув гранату, та зазначила, що показання слідчому та впізнання за фотознімками вона надавала, перебуваючи в лікарні в тяжкому фізичному і емоційному стані, і в той час була ображена на ОСОБА_6 , тому вказала на нього як на особу, яка вчинила злочин. Однак, суд в порушення вимог кримінального процесуального закону обґрунтував свій вирок показаннями ОСОБА_11 , наданими слідчому, в яких вона стверджувала, що саме ОСОБА_6 кинув гранату. Крім того, під час допиту потерпілої ОСОБА_10 слідчим, сторона захисту була позбавлена права на перехресний допит, що є наслідком визнання протоколу допиту ОСОБА_10 неналежним доказом. Що стосується протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 вересня 2018 року, то, як пояснювала в суді ОСОБА_10 , в той час вона була ображена на ОСОБА_6 , і тому вказала на нього як на особу, яка вчинила злочин. Крім того, в порушення вимог кримінального процесуального законодавства перед пред`явленням особи для впізнання слідчим не було зазначено, за якими саме рисами обличчя потерпіла може впізнати особу, тому вказаний протокол є недопустимим доказом.

Крім того, долучений під час судового розгляду до матеріалів кримінального провадження висновок експерта № 18-3921 від 04 березня 2019 року не може бути прийнятий судом, оскільки був порушений порядок відкриття стороні захисту. Так, протокол про надання стороні захисту доступу до додаткових матеріалів (висновку експерта № 18-3921 від 04 березня 2019 року) не містить підписів обвинуваченого та захисника та даних про їх відмову від підпису в протоколі, засвідчену підписами понятих. Тому, зазначений висновок експерта є недопустимим доказом.

Також, суд в порушення вимог КПК України позбавив сторону захисту можливості викликати експерта, який проводив судову психологічну експертизу комунікативної діяльності особи, та прийняти участь у його допиті.

Вважає аудіозаписи з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 , записані слідчим на диск для лазерних систем зчитування, який долучений до протоколу огляду від 19 вересня 2018 року, неналежними доказами, оскільки наявні на оптичному диску аудіо файли є копією та встановити технологічні властивості аудіозвуку за відсутності оригіналу та оригінального пристрою неможливо.

Крім того, вважає, що вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не мотивував чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Так, суд не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , який під час перехресного допиту захистом в суді додатково пояснив, що перший раз ОСОБА_6 викликав його і він возив його по АДРЕСА_2 , в другий раз ОСОБА_6 викликав автомобіль і він його відвіз від бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 » до кафе «Риф», яке розташоване у м. Дніпрорудне по дорозі в напрямку с.Балки, де його чекали інші чоловіки. Пояснив, що під час допиту стороною обвинувачення помилився і в другий раз ОСОБА_6 біля будинку АДРЕСА_2 не висаджував, а відвіз його до кафе «Риф» і після цього по дорозі він бачив пожежні машини. Однак, суд не зазначив у вироку чому він взяв до уваги показання свідка, надані саме стороні обвинувачення, а не стороні захисту.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України, суд визнав його винним за відсутності будь-яких доказів щодо зберігання, придбання вибухових пристрої без передбаченого законом дозволу.

Всі інші докази, на які послався суд у своєму вироку, ані кожен окремо, ані в своїй сукупності не підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду скасувати, кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрити, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 і вичерпані можливості їх отримання.

В обґрунтування доповнень до апеляційної скарги зазначає про те, що суд першої інстанції під час судового розгляду провадження вийшов за межі обвинувального акту, що прямо заборонено статтею 337 КПК України.

Крім того, у вироку не наведено жодного доказу того, що мала місце причина ненастання смерті ОСОБА_10 , яка не залежала від волі ОСОБА_6 , що згадувалась прокурором в обвинувальному акті, а саме « ... смерть потерпілої Гурської не настала, внаслідок своєчасного надання їй медичної допомоги».

Матеріали кримінального провадження, які були досліджені судом взагалі не містять даних про те, що ОСОБА_10 після вибуху перебувала в смертельному стані і смерть потерпілої не настала лише завдяки своєчасної медичної допомоги.

Згідно з медичною документацією і висновком експерта № 74 від 27.11.2018 року у ОСОБА_10 виявлені рани грудної клітки, обох нижніх кінцівок. Дані пошкодження в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, причина ненастання смерті ОСОБА_10 , яка не залежали від волі ОСОБА_6 , належними, допустимими доказами стороною обвинувачення не підтверджена.

Також, суд, порушуючи вимоги ст.ст.23,95,87 КПК України, обґрунтував свій вирок показаннями ОСОБА_10 , наданими слідчому, в яких вона стверджувала, що саме ОСОБА_6 кинув гранату.

Крім того, під час допиту потерпілої ОСОБА_10 слідчим, сторона захисту була позбавлена права на перехресний допит, що є наслідком визнання протоколу допиту ОСОБА_10 - неналежним доказом, згідно з вимогами статті 87 КПК України.

Також захисник вважає, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.09.2018 року є недопустимим доказом. Проте, суд в порушення вимог статті 86 КПК України, прийняв його до уваги и мотивував вирок.

Захисник вважає, що з боку суду під час судового розгляду мали місце істотні порушення вимог процесуального закону, у зв`язку з не відкриттям стороні захисту всіх матеріалів провадження.

Крім того, в порушення вимог статті 22 КПК України, суд позбавив захист можливості викликати експерта та прийняти участь у його допиті.

Суд у вироку послався на відтворення аудіо записів з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 . Ці файли були записані слідчим на диск для лазерних систем зчитування, який долучений до протоколу огляду від 19.09.2018 року з додатками аудіо записів з мобільного телефону. На думку захисника, вказані аудіо записи є неналежними доказами, оскільки вони знаходяться на оптичному диску, який є копією, а встановити технологічні властивості аудіо звуку за відсутності оригіналу та оригінального пристрою неможливо.

Вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не мотивував, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України, суд першої інстанції належними вимогами закону не керувався, а визнав винним ОСОБА_6 за відсутністю будь-яких доказів щодо зберігання, придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Всі інші докази, на які посилається суд у своєму вироку, ані кожен окремо, ні кожен у своїй сукупності, на думку захисника, не підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Згідно з вироком суду, у невстановлений в ході досудового слідства день, час та місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, направленим на незаконне поводження з бойовими припасами, незаконно придбав бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5, з бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ-2, яка являється вибуховим пристроєм військового призначення, промислового виготовлення та відноситься до боєприпасів.

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , без передбаченого законом дозволу, зберігав вказану бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5, з бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ-2, яка являється вибуховим пристроєм військового призначення, промислового виготовлення та відноситься до боєприпасів, за місцем свого тимчасового мешкання в приміщенні квартирі АДРЕСА_3 , до моменту її застосування за призначенням та вибуху у приміщенні зазначеної квартири 16 вересня 2018 року приблизно о 21 годині 10 хвилин.

Крім того, 16 вересня 2018 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, знаходячись за місцем свого тимчасового мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів та раптово виниклих особистих неприязних відносин до своєї співмешканки ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, направленим на вбивство останньої, умисно кинув руками в приміщення кімнати кухні, де знаходилась ОСОБА_10 , та підірвав бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5, з бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ-2, яка являється вибуховим пристроєм військового призначення, промислового виготовлення та відноситься до боєприпасів, основним призначенням якої є ураження людей уламками корпусу, який, згідно тактико-технічних характеристик, під час вибуху розривається, і осколки розлітаються врізнобіч, ефект від дії якої зростає в закритих/обмежених приміщеннях: ураження людини в житлових будинках, спорудах тощо, чим спричинив вибухом потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: множинних ран грудної клітки, обох нижніх кінцівок, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більш ніж 7 діб, але менше ніж 21 добу, тим самим ОСОБА_6 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки смерть потерпілої ОСОБА_10 не настала у зв`язку з тим, що вона встигла відійти від місця вибуху, а також внаслідок своєчасного надання їй медичної допомоги.

Оцінивши надані суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_6 замаху на умисне вбивство способом, небезпечним для життя багатьох людей, у зв`язку з чим вважав за необхідне виключити з кваліфікації дій ОСОБА_6 таку кваліфікуючу ознаку як вчинення ним замаху на умисне вбивство, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, тобто за п. 5 ч. 2 ст.115 КК України, оскільки це не охоплювалося умислом обвинуваченого, та вважав за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону в цілому дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині; ч.1 ст. 263 КК України у зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень не визнав в повному обсязі. Щодо висунутого обвинувачення пояснив, що тривалий час він знайомий з потерпілою ОСОБА_10 , разом з нею вони приїхали з АДРЕСА_4 , і проживали разом однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах близько десяти місяців. У ОСОБА_10 є брат ОСОБА_13 , який приїхав до них з села Благовещенка і затримався у них близько тижня. 16 вересня 2018 року на ґрунті ревнощів до брата він посварився із ОСОБА_10 і її братом ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_13 пішов, а близько 18 годин він також переодягся і пішов з квартири. В цей день до квартири більше не повертався. Ключі від квартири є у нього і потерпілої, свій ключ він забрав в той час, коли він пішов з квартири. Коли уходив на потерпілій ОСОБА_10 ніяких тілесних ушкоджень не було. Двері в квартирі на замок він не зачиняв. Після того, як він залишив квартиру, він пішов до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » біля міського ринку, де посварився з братом ОСОБА_14 , після чого повторно викликав таксі «Ланос», яке відвезло його в кафе «Риф», розташоване в селі Балки Василівського району, де на вулиці зустрів знайомого, з яким розмовляв приблизно 40 хвилин, після чого пішов у кафе, де знаходився до моменту його затримання працівниками поліції приблизно о 23 годині. Також пояснив, що ніколи не зберігав вибухових речовин і в квартирі, яку вони разом з ОСОБА_10 знімали, вибухових речових ніколи не бачив. Про вибух в квартирі, в ході якого постраждала ОСОБА_10 , дізнався від працівників поліції після затримання.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_6 вина останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що близько 10 місяців проживала у фактичних шлюбних відносинах з обвинуваченим ОСОБА_6 в АДРЕСА_3 . 16 вересня 2019 року близько 19 години на початку 20 години на ґрунті ревнощів до її брата ОСОБА_15 , ОСОБА_6 посварився з нею і пішов з квартири. Через деякий час зателефонував ОСОБА_16 і попросив, щоб вона через її брата ОСОБА_17 передала йому куртку-олімпійку. Останнім з квартири пішов її брат ОСОБА_15 , який забрав її ключі. З середини вона квартиру не закривала. Приблизно в період часу з 19-00 до 20-00 години ОСОБА_6 неодноразово телефонував на її мобільний телефон і погрожував. Через деякий час вона почула як хтось ляснув дверима і почула як щось впало на підлогу, в цей момент вона знаходилася на кухні біля раковини, спиною до вхідної двері і не бачила особу, яка відкривала двері. Потім вона побачила на підлозі біля газової плити предмет овальної форми, за зовнішнім виглядом схожий на лимон оливкового кольору. Вона одразу намагалася вибігти з кухні, і в цей час стався вибух, в результаті якого її вибуховою хвилею відкинуло в бік холодильника. Вибухом їй пошкодило обидві ноги і ліве ребро. Першою після вибуху прибігла сусідка, яка почала надавати їй допомогу. Під час досудового слідства вона вказувала, що злочин вчинив саме ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що в цей день вони посварилися і вона вважала, що саме він кинув гранату, проте вона не бачила, що саме ОСОБА_6 кинув гранату, а лише припустила, що він це міг зробити. Проте пізніше, поспілкувавшись з братом, вона з`ясувала, що після сварки біля кафе, ОСОБА_6 пішов пішки в с. Благовещенка, а тому на її думку, не міг вчинити злочин. Після цього вона написала слідчому заяву про те, що злочин вчинив не ОСОБА_6 , оскільки він не міг цього зробити. Крім того, потерпіла пояснила, що налаштування програмного забезпечення на її мобільному телефоні автоматично зберігаються аудіозаписи телефонних розмов, про це також відомо обвинуваченому ОСОБА_6 . Мобільний телефон з аудіозаписами телефонних розмов з ОСОБА_6 вона добровільно видала працівникам поліції.

З метою перевірки достовірності вказаних показань потерпілої ОСОБА_10 судом за клопотанням прокурора були оголошені: протокол допиту потерпілої від 17 вересня 2018 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 вересня 2018 року, висновок експерта №74 від 27 листопада 2018 року.

Після оголошення зазначених документів потерпіла ОСОБА_10 пояснила суду, що перші показання вона надавала в лікарні в тяжкому фізичному і емоційному стані, і в той час була дуже ображена на ОСОБА_6 , тому вказала на нього як на особу, яка вчинила злочин, на даний час вони з обвинуваченим примирилися, також пояснила, що у висновку експерта невірно відображені дані щодо пояснень, які вона надавала судово-медичному експерту, вона не вказувала експерту про вчинення злочину саме ОСОБА_6 . Наполягала на правдивості її показань, які вона надала під час судового засідання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що у вересні 2018 року приблизно 10 днів він проживав в однокімнатній квартирі, яка розташована в АДРЕСА_2 , разом зі своєю сестрою ОСОБА_10 та її співмешканцем ОСОБА_6 . Між ОСОБА_10 і ОСОБА_6 були нормальні стосунки. 16 вересня 2018 року був звичайний день, ОСОБА_18 в той день неодноразово уходив з квартири, потім повертався. Близько 18-19 годин він знаходився в квартирі разом з ОСОБА_10 . В цей час йому зателефонував ОСОБА_18 і попросив принести йому кофту «олімпійку». Він зустрівся з ОСОБА_6 в кафе, що знаходиться біля Дніпрорудненського міського ринку, яке розташоване приблизно в 400 метрах від квартири. ОСОБА_6 запросив його за стіл, разом вони випили по бокалу пива. За столом будь-якого конфлікту між ним і ОСОБА_6 не було. Крім ОСОБА_6 за столом кафе знаходилися знайомі ОСОБА_19 і ОСОБА_20 . Після чого ОСОБА_18 покликав його вийти з приміщення кафе на вулицю, де задав питання чи спав він зі своєю сестрою, на що він заперечував. Після цього ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_10 , а після розмови з нею був знервований, знов запитав його чи спав він з сестрою, на що він заперечував. Після цього ОСОБА_6 почав наносити йому удари. Потім з кафе вийшли знайомі чоловіки ОСОБА_20 і ОСОБА_19 і зупинили його побиття ОСОБА_6 . З метою уникнення подальшого розвитку конфлікту, він більше не повертався до квартири, де проживала його сестра ОСОБА_10 , і не телефонував їй, оскільки виявив, що його телефон пропав. Після конфлікту з ОСОБА_6 , він пішов пішки в напрямку с. Балки. На наступний день його старша сестра ОСОБА_21 розповіла, що ОСОБА_22 знаходиться в лікарні, оскільки ОСОБА_23 кинув в неї гранату і що саме він винен в цьому, оскільки розповів, що спав з ОСОБА_10 . Пояснив також, що гранати у ОСОБА_6 ніколи не бачив. Через день після вибуху він навідувався до сестри ОСОБА_10 у лікарню, де вона розповідала йому, що в той день прийшов ОСОБА_23 злий, кричав, кинув гранату і пішов.

Свідок ОСОБА_24 пояснив суду, що в один з днів у вересні 2018 року в вечірній час, на вулиці було ще світло, він знаходився дома за адресою: АДРЕСА_5 , на дев`ятому поверсі, і відчув вибух. Він виглянув з вікна і побачив, що до гуртожитку під`їхали швидка медична допомога, МЧС та поліція. Він вийшов в коридор, де разом з іншим сусідом він спустився на 6 поверх. Квартира, в якій стався вибух, знаходиться в кінці коридору, друга - від кінця. В коридорі квартири на ношах лежала дівчина. Працівники поліції запросили його бути понятим при проведенні огляду квартири. В квартирі були явні ознаки вибуху, в приміщенні кухні по всьому периметру все було обгоріле, в слідах від осколків неправильної форми розміром 2 х 3 мм, посічений осколками холодильник, меблі, стіни, підлога, стеля, вибито віконне скло. Епіцентр вибуху знаходився на підлозі, в цьому місці було зірвано покриття підлоги і слід вибуху. Інші приміщення квартири не були пошкоджені внаслідок вибуху. Також пояснив, що йому не відомо, хто саме проживав в квартирі, де стався вибух. Обвинуваченого ОСОБА_6 в квартирі та серед людей на місці події не бачив. Гуртожиток має один вихід по пожежних сходах, а інший - по сходах через центральний вхід в гуртожиток.

Свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що він працює начальником караулу 16 Державної пожежно-рятувальної частини, 16 вересня 2018 року він перебував на чергуванні, о 21-19 годині надійшло повідомлення про вибух в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . На службовому автомобілі о 21-20 годині він разом з черговою бригадою виїхали на місце події. Прибули на місце приблизно через 2-3 хвилини. На місці події вже перебував автомобіль швидкої допомоги. Він разом зі старшим пожежним ОСОБА_26 піднялися на 6 поверх. В коридорі на підлозі побачили дівчину, якій працівники швидкої надавали допомогу. Квартира, в якій стався вибух, знаходиться в кінці коридору №101. Працівники газової служби перекривали газову трубу. Оглянули квартиру, під час розвідки слідів вогню і диму виявлено не було. Після цього одразу приїхали працівники поліції. Працівники пожежно-рятувальної служби знаходилися лише в коридорі, у інші приміщення квартири не заходили. В під`їзді слідів вибуху не бачив, ніхто з мешканців будинку зі скаргами на руйнування не звертався. В квартирі, де стався вибух, було розбито скло на кухні. Інших слідів руйнування в квартирі не бачив, лише звернув увагу на безлад в квартирі.

Свідок ОСОБА_26 пояснив, що він працює пожежником 16 Державної пожежно-рятувальної частини. 16 вересня 2018 року до чергової частини диспетчеру надійшло повідомлення про вибух в гуртожитку АДРЕСА_6 . Він разом з черговою бригадою виїхав на місце події. Коли прибули на місце, там вже знаходився автомобіль швидкої медичної допомоги. Він разом з начальником караулу ОСОБА_25 одразу піднялися на 6 поверх, на місце де стався вибух. На місці події він виконував свої посадові обов`язки, проводив розвідку щодо наявності загрози вибуху, пожежі і обвалу, наявності постраждалих осіб. Розвідка проводилася шляхом візуального огляду. В квартирі біля входу побачили дівчину, якій надавали допомогу працівники швидкої допомоги. Під час огляду місць займання виявлено не було, на кухні біля газової печі працювали працівники газової служби, в квартирі були розкидані речі, інших слідів вибуху в квартирі виявлено не було.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що працює майстром аварійно-диспетчерської служби газового господарства. 16 вересня 2018 року надійшла заявка диспетчеру газової служби на номер 104 про вибух в квартирі. Бригада слюсарів в кількості двох осіб виїхала на місце події, а він приїхав пізніше, приблизно через 15 хвилин після повідомлення диспетчера, оскільки був вже неробочий час. В квартирі, в якій стався вибух, газовий кран знаходився в перекритому стані, в кухні були перевернуті меблі, вибухом вибите вікно, газова плита лежала на підлозі. По пошкодженням на підлозі і стіні було зрозумілим, що вибух стався біля газової плити. Разом зі слюсарем він обстежив приміщення квартири на предмет загазованості, загазованість була рівна нулю, обстежили газопровід приборним методом на наявність витоку газу, який був не пошкоджений в технічно справному стані. Після цього ними була поставлена заглушка на газову трубу і виписаний акт на відключення газу. Потерпілу від вибуху не бачив.

Свідок ОСОБА_12 показав, що 16 вересня 2018 року він працював в таксі, через диспетчера йому надійшов виклик за адресою АДРЕСА_2 . Він під`їхав на зазначену адресу, де до автомобіля сів ОСОБА_6 , якого він доставив до бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться з центрі міста в районі ринку. Потім через диспетчера був повторний виклик, під час якого він відвіз ОСОБА_6 від бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 » до АДРЕСА_2 . З ОСОБА_6 добре знайомий, раніше неодноразово перевозив його на автомобілі. ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Виклики були здійснені в вечірній час, всі виклики здійснювалися через диспетчера, проте точний час, коли саме він возив ОСОБА_6 , він не пам`ятає, лише пам`ятає, що коли він вдруге висадив ОСОБА_6 , вже було темно. ОСОБА_6 , перебуваючи в автомобілі, по дорозі розмовляв по телефону, говорив, що він зараз приїде. У ОСОБА_6 при собі в руках нічого не бачив. Приблизно через 30 хвилин після того, як він висадив ОСОБА_6 біля будинку АДРЕСА_2 , по дорозі він побачив пожежні машини, а пізніше дізнався, що пожежні автомобілі виїжджали по АДРЕСА_2 , де як стало відомо пізніше, стався вибух. З потерпілою ОСОБА_10 не знайомий, ніколи її з ОСОБА_6 не бачив.

Відповідаючи на запитання обвинуваченого ОСОБА_6 ,. додатково пояснив, що перший раз ОСОБА_6 викликав його і він возив його по АДРЕСА_2 , в другий раз ОСОБА_6 викликав автомобіль такси від бару «У Миши»» до кафе «Риф», яке розташоване в м.Дніпрорудне по дорозі в напрямку с. Балки, де його чекали інші чоловіки.

Свідок ОСОБА_28 пояснив суду, що він проживає в квартирі АДРЕСА_7 . Квартира, в якій стався вибух, знаходиться напроти його квартири. 16 вересня 2018 року приблизно о 21 годині він знаходився дома і почув вибух і крик потерпілої. Вибух був дуже сильний. Він прибіг в квартиру, де стався вибух, двері до квартири були закриті, був чутний крик потерпілої. Він потягнув ручку двері, двері відчинилися. На підлозі в коридорі він побачив потерпілу ОСОБА_10 , направленою головою в сторону вхідної двері, у якої були осколками пошкоджені ноги. Крім потерпілої в квартирі нікого не було. Після цього він та інші допомагали потерпілій зупинити кров і викликали швидку медичну допомогу і поліцію. Швидка приїхала приблизно через 10-20 хвилин. До приїзду швидкої допомоги і поліції потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що її хлопець кинув гранату і пішов. Пояснив, що його квартира в результаті вибуху не зазнала ніяких руйнувань і пошкоджень.

Свідок ОСОБА_29 пояснив, що в один з днів восени 2018 року в денний час, приблизно о 13-14 годині, він перебував у себе вдома на четвертому поверсі за адресою: АДРЕСА_8 , почув вибух на верхньому поверсі, поглянув у вікно, сусіди, які сиділи біля будинку сказали, що вибух стався на 6 поверсі. Потім він одягся, вийшов зі своєї квартири і піднявся на 6 поверх в квартиру, де стався вибух. Біля квартири зустрів дідуся, який повідомив, що він перекрив газ. В квартирі в прихожій на підлозі лежала дівчина, якій допоміг піднятися. Дівчина ніяких пояснень не надавала. Дівчина була одягнена у домашні штани і футболку, на штанах були сліди крові. Обвинуваченого ОСОБА_6 в квартирі та серед інших людей на місці події не бачив.

Свідок ОСОБА_30 пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_9 . Знайома з потерпілою ОСОБА_10 , яка проживала на 6 поверсі по АДРЕСА_2 . Приблизно в 18-19 годин вона почула вибух, подумала, що стався вибух газу. Також почула крик ОСОБА_31 . Одразу спустилася в квартиру, де проживала ОСОБА_10 . Побачила ОСОБА_10 , яка після вибуху перебувала в шоковому стані, у неї була травмована нога. Після цього мешканці будинку викликали швидку допомогу, з якою вона прослідувала до машини швидкої допомоги і лікарні. ОСОБА_10 не розповідала їй про те, хто саме вчинив вибух, а вона питання їй не задавала. На площадці перед квартирою вона запитала у ОСОБА_32 де ОСОБА_23 , на що вона відповіла «я не знаю, он уехал».

Свідок ОСОБА_33 пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_10 . 16 вересня 2018 року ввечері, перебуваючи за місцем проживання, почула вибух. Вона подумала, що стався вибух газу і вийшла на лоджію. Ніяких криків не чула, після вибуху на вулиці було дуже тихо, у неї склалося таке враження, що лише одна вона чула вибух. На наступний день дізналася від мешканців будинку про події, які відбулися.

Свідок ОСОБА_34 пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_11 . У вересні 2018 року близько 21 години в будинку за місцем його проживання він відчув вибух, після чого вийшов на балкон. Вибух відбувся на 6 поверсі з іншого боку будинку. Одразу після вибуху з балкону він бачив, як з під`їзду будинку вийшли двоє хлопців і дівчина, один з хлопців сказав - «я его знаю, это сделал ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Раніше обвинуваченого ОСОБА_6 та його дівчину не бачив.

Свідок ОСОБА_35 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 - її син від першого шлюбу. По обставинам вчинення кримінального правопорушення їй нічого не відомо. До затримання її сина він проживав окремо від неї в місті Дніпрорудне Василівського району разом з ОСОБА_36 . Повідомила, що у сина були добрі відносини з ОСОБА_37 .

Також суд першої інстанції послався на такі письмові докази:

- рапорти інспектора-чергового СРПП Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП ОСОБА_38 від 16 вересня 2018 року, зареєстровані в журналі обліку заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення за №3516 і №3519 (т.1 а.п.153-154);

- протокол огляду місця події від 16 вересня 2018 року зі схемою та фототаблицею до нього і відеозаписом (т.2 а.п.24-70), який було у подальшому санкціоновано ухвалою слідчого судді Василівського районного суду від 17 вересня 2018 року (т.2 а.п.75), згідно з яким слідчим за участі понятих, спеціалістів вибухотехніків, оглянуто квартиру АДРЕСА_12 , в тому числі приміщення кухні, де виявлені численні пошкодження підлоги, стін меблів і стелі, які утворилися внаслідок вибуху, а також на підлозі виявлено воронку, яка є місцем вибуху. В ході огляду виявлено і вилучено: змиви РБК з підлоги під`їзду, коридору квартири АДРЕСА_13 , паспорт ОСОБА_10 , посвідчення учасника бойових дій, 2 мобільних телефони «Nokia», змив кіптяви зі стіни в кухні, важіль від запалу до гранати типу УЗРГМ-2 і металеві уламки з приміщення кухні. Вилучені під час огляду місця події від 16 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_4 , предмети постановою про долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів від 17 вересня 2018 року (т.2 а.п.71-74), визнано речовими доказами;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 вересня 2018 року (т.1 а.п.165-167), згідно з яким потерпіла ОСОБА_10 в присутності понятих на пред`явлених їй для впізнання фотознімках, зокрема на фотознімку №1 впізнала ОСОБА_6 , як такого, що 16 вересня 2018 року о 21-10 годині вчинив вибух гранати в кухні квартири АДРЕСА_3 ;

- висновок експерта №74 від 27 листопада 2018 року (т.1 а.п.168-170), згідно з яким у ОСОБА_10 виявлені множинні рани грудної клітки, обох нижніх кінцівок. Дані пошкодження в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я більш ніж 7 діб, але не менше ніж 21 добу. В медичній документації не були описані характеристики ран, у зв`язку з чим немає можливості висказатися про характерні особливості травмуючого предмета (предметів), не можливо встановити кількість травмуючих предметів. До таких предметів можуть бути віднесені металеві уламки від розриву гранати. При проведенні зазначеної експертизи в період з 14 жовтня 2018 року по 27 листопада 2018 року експертом безпосередньо була оглянута потерпіла ОСОБА_10 і у висновку відображені обставини справи з її слів, а саме: «16 вересня 2018 року після 20-00 години вечора я знаходилася в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Прийшов мій співмешканець віком приблизно 26 років ОСОБА_18 , у нього є ключі, він зайшов в квартиру. Спочатку у нас був скандал, потім він витягнув гранату звідки я не знаю, я стояла в цей час на балконі. Потім коли я була на кухні, стояла до нього спиною, то почула як щось з лівого боку від мене впало на підлогу, почула хлопок, хотіла убігти, але не встигла, задзвеніло у вухах, я оглухла, мене відкинуло до вхідної двері. Я впала на підлогу, свідомість не втрачала, побачила кров на лівій нозі...».

Колегія суддів звертає увагу на те, що у своїй заяві про залучення до провадження як потерпілого від 17 вересня 2018 року ОСОБА_10 зазначила, що 16 вересня 2018 року о 21:14 год в АДРЕСА_3 ОСОБА_6 намагався вчинити її вбивство, кинувши бойову гранату, внаслідок чого вона була травмована.

Таким чином, потерпіла ОСОБА_10 одразу після вчиненого щодо неї злочину та на стадії досудового розслідування послідовно стверджувала, що саме обвинувачений ОСОБА_6 кинув гранату і таким чином спричинив їй тілесні ушкодження;

- протокол огляду від 19 вересня 2018 року (т.2 а.п.78-81), згідно з яким в приміщенні Дніпрорудненської міської лікарні слідчим було оглянуто і вилучено металеві уламки неправильної форми з характерним блиском металу, розмірами близько 1-2 мм, які зі слів лікаря Дніпрорудненської міської лікарні ОСОБА_39 вилучені з кінцівок та тулубу потерпілої ОСОБА_10 , яка доставлена у Дніпрорудненську МЛ 16 вересня 2018 року;

- постанову про долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів від 19 вересня 2018 року (т.2 а.п.85-86), згідно з якою вилучені 19 вересня 2018 року під час огляду в Дніпрорудненській міській лікарні металеві уламки, які були витягнуті з кінцівок і тулубу потерпілої ОСОБА_10 , визнані речовими доказами;

- протокол огляду від 19 вересня 2018 року (т.2 а.п.108-110), відповідно до якого в палаті №9 Дніпрорудненської міської лікарні міжрайонного ортопедотравматологічного відділення травматології за адресою: Запорізька область, Василівський район, м.Дніпрорудне, вул. Зелена, 2, в присутності понятих потерпіла ОСОБА_10 надала для проведення огляду речі: кофту сірого кольору з тканини з пошкодженнями у вигляді розрізів; кофта сірого кольору з тканини без ушкоджень; бюстгальтер синього кольору без пошкоджень, які були одягнені на ОСОБА_10 в момент вибуху 16 вересня 2018 року; а також мобільний телефон моноблок смартфон в корпусі жовтуватого кольору, «Prestigio PSN3553DUO», imei 1: НОМЕР_1 ; imei 2: НОМЕР_2 , на який як пояснила ОСОБА_10 їй надходили телефонні дзвінки 16.09.2018 року;

- постанову про долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів від 19 вересня 2018 року (т.2 а.п.89-91), згідно з якою предмети, вилучені 19 вересня 2018 року в Дніпрорудненській міській лікарні під час огляду у потерпілої ОСОБА_10 , а саме: кофта сірого кольору, кофта сірого кольору з пошкодженням у вигляді розрізу, бюстгальтер синього кольору, мобільний телефон «Prestigio PSN3553DUO» визнані речовими доказами;

- протокол огляду предмету від 19 вересня 2018 року з додатком аудіозапису з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 (т.2 а.п.104-107), згідно з яким слідчим в присутності понятих було оглянуто мобільний телефон «Prestigio PSN3553DUO», imei 1: НОМЕР_1 ; imei 2: НОМЕР_2 , вилученого 19 вересня 2018 року у потерпілої ОСОБА_10 . Під час огляду встановлено, що в телефоні знаходяться два аудіо файли з назвою: «2018-09-16_20.15.12.3gpp» розміром 290,5КВ; 2018-09-16_20.37.15-919188027.3gpp, розміром 44,3 КВ, які записані на диск для лазерних систем зчитування, який долучено до протоколу. В судовому засіданні відтворений аудіозапис з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 , зокрема аудіо файл «2018-09-16_20.15.12.3gpp», з якого убачається, що безпосередньо перед подією злочину о 20 годині 15 хвилин, особа чоловічої статі, по голосу схожа на обвинуваченого, висловлює ОСОБА_10 погрозу вбивством; аудіо файл 2018-09-16_20.37.15-919188027.3gpp, який записаний 16 вересня 2018 року о 20 годині 37 хвилин, про те, що чоловік доїжджає на таксі;

- висновок експертизи КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №2081 від 31 жовтня 2018 року (т.2 а.п.102-103), згідно з яким в чотирьох змивах на марлевих тампонах, вилучених з місця події за адресою: АДРЕСА_4 (об`єкти №1-4) встановлена наявність крові людини та виявлені антиген А з ізогемаглютеніном анти-В в об`єктах №3,4, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти-В. у тому числі від потерпілої ОСОБА_10 . Походження крові від ОСОБА_6 виключається;

- висновок експерта Запорізького НДЕКЦ №12-179 від 05 грудня 2018 року (т.2 а.п.127-136), відповідно до якого при проведенні судової вибухотехнічної експертизи встановлено, що металеві фрагменти, які 16.09.2018 року були виявлені та вилучені при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_4 , є осколками (уламками) корпусу бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5, деталями бойового уніфікованого підривача дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які утворились в результаті вибуху бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5, яка являється вибуховим пристроєм військового призначення, промислового виготовлення та відноситься до бойових припасів;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 вересня 2018 року (т.2 а.п.113-115), в ході зазначеної слідчої дії свідок ОСОБА_13 у присутності понятих на пред`явлених для впізнання фотознімках впізнав на фотознімку №1 ОСОБА_6 , який є співмешканцем його сестри ОСОБА_10 .

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 вересня 2018 року (т.2 а.п.116-118), згідно з яким свідок ОСОБА_12 в присутності понятих на пред`явлених для впізнання фотознімках впізнав на фотознімку №1 особу ОСОБА_23 , якого він підвіз до будинку АДРЕСА_2 на своєму автомобілі 16 вересня 2018 року о 20-30 годині;

- висновок експерта Дніпрорудненського міжрайонного відділення КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №71 від 03 жовтня 2018 року (т.2 а.п.93), відповідно до якого у ОСОБА_6 на момент огляду яких-небудь ушкоджень, а також слідів їх загоєння виявлено не було;

- висновок судово-психіатричної експертизи №472 від 10 жовтня 2018 року (т.2 а.п.94-101), згідно з яким ОСОБА_6 психічних розладів не виявляв та не виявляє в теперішній час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Під час вчинення вказаного кримінального правопорушення в емоційному стані, що суттєво вплинув на його свідомість і поведінку ОСОБА_6 не знаходився. На момент скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 не перебував у стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання. ОСОБА_6 з урахуванням індивідуально-психологічного стану особистості міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в ситуації, що досліджується. Отже, ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 17 вересня 2018 року (т.2 а.п.119-122), відповідно до якого ОСОБА_6 17 вересня 2018 року о 02 годині 30 хвилин (фактичний час затримання 16 вересня 2018 року о 23 годині 30 хвилин) було затримано в порядку ст.208 КПК України. Здійснено обшук затриманого ОСОБА_6 , в ході якого вилучено футболку сірого кольору з написом «НАЙК», штани спортивні сірого кольору, кросівки чорного кольору з синіми смугами, кофта чорного кольору, з синіми смугами на блискавці, ключ від квартири з електронним ключем та брелком у вигляді пістолета, квитанція на поповнення рахунку «ЛАЙФ» на суму 100 гривень;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 вересня 2018 року (т.2 а.п.125), яким встановлено, що ОСОБА_6 перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

- постанову про долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів від 10 грудня 2018 року (т.2 а.п.137-139), згідно з якою визнані речовими доказами по кримінальному провадженню: чотири змиви речовини бурого кольору, паспорт ОСОБА_10 ; посвідчення ОСОБА_13 ; два мобільних телефони «Nokia»; змив кіптяви; важель від запалу гранати типу УЗРГМ-2; металеві уламки, вилучені 17 вересня 2018 року під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 ; футболку сірого кольору, штани спортивні сірого кольору, кросівки чорного кольору з синіми смугами, кофта чорного кольору, з синіми смугами, ключ від квартири АДРЕСА_13 , квитанція на поповнення рахунку телефону від 17 вересня 2018 року, вилучені 17 вересня 2018 року під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_6 ; кофту сірого кольору з пошкодженнями у вигляді розрізів; кофта сірого кольору; бюстгальтер синього кольору; мобільний телефон «Prestigio PSN3553DUO», вилучені 19 вересня 2018 року у потерпілої ОСОБА_10 в Дніпрорудненській міській лікарні; металеві уламки з кінцівок та тулубу потерпілої ОСОБА_10 , вилучені 19 вересня 2018 року в Дніпрорудненській міській лікарні; зразки букальних клітин потерпілої ОСОБА_10 , зразки крові потерпілої ОСОБА_10 , змиви з-під вільних кінців нігтьових пластин обох рук підозрюваного ОСОБА_6 , змиви з долонь обох рук підозрюваного ОСОБА_6 , зразки букальних клітин підозрюваного ОСОБА_6 , зразки крові підозрюваного ОСОБА_6 , які передані на зберігання до камери схову Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що докази сторони обвинувачення, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаних правопорушень.

Так, як зазначено вище, потерпіла одразу після події та під час здійснення процесуальних та слідчих дії на стадії досудового розслідування послідовно стверджувала, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив щодо неї злочин та детально розповідала про обставини його вчинення, в тому числі під час звернення із заявою про залучення її до провадження як потерпілої, проведення впізнання особи за фотознімками та судово-медичному дослідженні.

Разом з тим, під час судового розгляду остання змінила свої показання, зазначивши, що не бачила безпосередньо, що гранату кинув і таким чином спричинив їй тілесні ушкодження, саме обвинувачений. Однак, факту наявності конфлікту між нею та обвинуваченим напередодні події злочину, остання не заперечувала під час судового розгляду провадження. В тому числі потерпіла підтвердила, що безпосередньо перед подією обвинувачений дзвонив їй та погрожував, що було зафіксовано на її мобільному телефоні, який вона добровільно видала для огляду працівникам поліції.

Проте, беручи до уваги ті обставини, що на момент розгляду провадження в суді, як зазначила сама потерпіла, вона примирилася з обвинуваченим, є обґрунтовані підстави вважати, що потерпіла змінила свої показання з метою сприятливого для обвинуваченого вирішення справи, зокрема уникнення ОСОБА_6 кримінальної відповідальності за вчинене.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до змінених показань потерпілої.

В свою чергу, відомості, які повідомила потерпіла у заяві про залучення її до провадження як потерпілої, при проведенні впізнання, при судово-медичному дослідженні, узгоджуються з відомостями, які містяться на дослідженому судом першої інстанції аудіо записі з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 , з якого убачається, що безпосередньо перед подією злочину о 20 годині 15 хвилин, особа чоловічої статі, по голосу схожа на обвинуваченого, висловлює ОСОБА_10 погрозу вбивством. При цьому, як вірно зазначив суд, зміст висловлювань беззаперечно свідчить про намір застосувати вибуховий пристрій, оскільки «эфка» або «лимонка» - це загальновідома назва ручної гранати Ф-1.

При цьому потерпіла підтвердила під час судового розгляду, що на вказаному записі зафіксований дзвінок до неї саме ОСОБА_6 та його голос.

Допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , який є сусідом ОСОБА_10 , також підтвердив, що коли він увійшов до квартири, де стався вибух та побачив потерпілу, остання вказала, що її хлопець кинув гранату та пішов.

Свідок ОСОБА_13 також в судовому засіданні повідомив, що коли він відвідував ОСОБА_10 у лікарні, остання повідомила йому, що в той день прийшов ОСОБА_23 злий, кричав, кинув гранату та пішов.

Відомостей про те, що потерпіла, повідомляючи свідкам вказані відомості та звертаючись до органу досудового розслідування із заявою про залучення її до провадження як потерпілої, а також в ході проведення вищевказаного впізнання за фотознімками, та при експертному дослідженні перебувала у тяжкому фізичному і емоційному стані (як про це остання зазначила при судовому розгляді та у своїй заяві, направленій на адресу апеляційного суду), матеріали провадження не містять.

Немає відомостей в матеріалах справи, які б підтверджували відомості з вищевказаної заяви потерпілої, адресованій апеляційному суду, про те, що слідчий під час досудового розслідування здійснював на неї тиск.

Об`єктивних даних про те, що будь-яка інша особа ніж ОСОБА_6 мала неприязні стосунки з потерпілою та бажала її смерті, матеріали провадження не містять.

Крім того, свідок ОСОБА_12 , який працював таксистом, зазначив, що двічі приїздив за викликом обвинуваченого та підвозив останнього до АДРЕСА_2 , додавши при цьому, що ОСОБА_6 , перебуваючи в його автомобілі, по дорозі розмовляв по телефону, говорив, що він зараз приїде. Приблизно через 30 хвилин після того, як він висадив ОСОБА_6 біля будинку АДРЕСА_2 , по дорозі він побачив пожежні машини, а пізніше дізнався, що пожежні автомобілі виїжджали за вказаною адресою, де, як стало відомо, пізніше стався вибух.

Показання вказаного свідка, надані ним під час перехресного допиту з обвинуваченим, суд обґрунтовано визнав такими, що є неконкретними, та не спростовують встановлені судом фактичні обставини справи. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Так, на час допиту свідка в судовому засіданні від подій, вказаних в обвинувальному акті, пройшов тривалий час, тому свідок міг помилитись з приводу певних деталей та послідовності подій.

В свою чергу, як зазначено вище, вказаний свідок, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 вересня 2018 року, в присутності понятих на пред`явлених для впізнання фотознімках впізнав ОСОБА_6 на фотознімку №1 як особу ОСОБА_23 , якого він підвіз до будинку АДРЕСА_2 на своєму автомобілі 16 вересня 2018 року о 20-30 годині.

Свідок ОСОБА_13 також у присутності понятих на пред`явлених для впізнання фотознімках впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 на фотознімку №1 як співмешканця його сестри ОСОБА_10 .

Даний свідок під час його допиту в судовому засіданні зазначив про обставини того дня, зокрема про конфлікт, який виник між ним та обвинуваченим, через ревнощі останнього.

Вищевказані докази свідчать наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілою напередодні події злочину; наявність конфлікту між обвинуваченим та свідком ОСОБА_13 , який є братом потерпілої, через ревнощі, та те, що обвинувачений з цього приводу погрожував потерпілій вчиненням її вбивства, а саме шляхом підриву гранати.

Отже, вищезазначені докази, на які послався суд, повністю узгоджуються між собою та у своїй сукупності поза розумним сумнівом, доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому, злочинів.

Зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які фактичним обставинам відповідають.

Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з кваліфікацією органом досудового розслідування дій обвинуваченого як замах на умисне вбивство, вчинені способом, небезпечним для життя багатьох осіб.

При цьому суд вірно зазначив, що, застосовуючи такий спосіб убивства як підрив, ОСОБА_6 мав умисел на вбивство лише потерпілої ОСОБА_10 . Даних про те, що застосований ним спосіб вбивства створював небезпеку для життя інших осіб, щодо яких у нього не було умислу на вбивство, по кримінальному провадженню немає.

Отже, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_6 замаху на умисне вбивство способом, небезпечним для життя багатьох людей.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність виключення з кваліфікації дій ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки як вчинення ним замаху на умисне вбивство, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, тобто за п.5 ч.2 ст.115 КК України, оскільки це не охоплювалося умислом обвинуваченого.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність вини обвинуваченого у придбанні і зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, оскільки наявність у нього гранати, яку він придбав і зберігав, і яку він привів в дію шляхом підриву в квартирі АДРЕСА_3 , підтверджена сукупністю вищенаведених доказів, в тому числі висновком вибухотехнічної експертизи №12-179 від 05.12.2018 року, з якого слідує, що 16 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_4 стався вибух вибухового пристрою - бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5, промислового виготовлення.

Перевіряючи доводи захисника щодо визнання недопустимим доказом диску з аудіо записом з мобільного телефону потерпілої, долученого до матеріалів провадження, колегія суддів доходить таких висновків.

Як зазначив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 19 серпня 2021 року у справі №756/8124/19, згідно із ч.1 ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першої цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали: фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа.

Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке саме значення, як документу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 22 травня 2003 року №851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення, тільки коли електронний документ є речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один й той самий електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучені до матеріалів провадження як речові докази CD-диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді як файл.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Отже, з огляду на вищевикладене, підстав для визнання недопустимими доказами відомостей з протоколу огляду предмету від 19 вересня 2018 року з додатком аудіозапису з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів не убачає.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо строків звернення прокурора до суду першої інстанції з обвинувальним актом у цьому провадженні, колегія суддів доходить таких висновків.

Так, з матеріалів провадження убачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 повідомлено про підозру 17 вересня 2018 року.

12 листопада 2018 року було продовжено строк досудового розслідування цього кримінального провадження.

10 грудня 2018 року матеріали провадження були відкриті сторонам для ознайомлення, в порядку ст. 290 КПК України. Того ж дня, сторона захисту ознайомилася з матеріалами провадження та старшим слідчим Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_40 було складено обвинувальний акт.

Наступного дня - 11 грудня 2018 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 надійшло до Василівського районного суду Запорізької області.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що вказане кримінальне провадження надійшло до суду в межах строку досудового розслідування, що під час розгляду провадження судом першої інстанції сторона захисту не ставила під сумнів.

Доводи сторони захисту щодо порушень органом досудового розслідування, нібито допущених під час відкриття матеріалів досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, за результатом відкриття матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику-адвокату ОСОБА_7 старшим слідчим СВ Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_41 складений протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових) матеріалів досудового розслідування від 10 грудня 2018 року.

Згідно з даним протоколом, матеріали досудового розслідування відкриті стороні захисту у повному обсязі, а також зафіксовано кількість томів, наданих для ознайомлення, та періоди часу, витрачені на ознайомлення з кожним з них.

У вказаному протоколі факт надання доступу до матеріалів досудового розслідування засвідчено підписами обвинуваченого та його захисника.

Жодних зауважень протокол не містить.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не убачає жодних порушень під час відкриття матеріалів стороні захисту у порядку ст. 290 КПК України, оскільки матеріали досудового розслідування відкривались стороні захисту у повному обсязі, а у разі, якщо обвинуваченому було недостатньо визначеного часу для ознайомлення, він та його захисник мали право звернутись із відповідним клопотанням у встановленому законом порядку, чого зроблено не було.

Що стосується висновку експерта №18-3921 від 04 березня 2019 року (на який вказує захисник в апеляційній скарзі), то на час направлення обвинувального акта у цьому провадженні до суду вказана експертиза ще не була завершена, тому з об`єктивних причин, цей висновок був відкритий стороні захисту під час судового розгляду, що не є порушенням вимог ст.290 КПК України.

З доводами сторони захисту про те, що суд вийшов за межі висунутого обвинувачення, колегія суддів не погоджується, оскільки, відповідно до вимог ст.374 КПК України, у вироку сформульоване обвинувачення, визнане судом доведеним. При цьому суд не збільшив обсяг обвинувачення, а навпаки зменшив цей обсяг, що стало підставою і для зміни кваліфікації дій обвинуваченого з виключенням певної кваліфікуючої ознаки.

Колегія суддів вважає, що судом не порушені вимоги ст.337 КПК України.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що обвинувачення за ст.263 КК України, висунуте обвинуваченому, є неконкретним, колегія суддів звертає увагу на те, що в обвинувальному акті викладені обставини, які встановлені під час досудового розслідування, які перевірені під час судового розгляду.

При цьому, з об`єктивних причин не встановлено час, місце і обставини, за яких ОСОБА_6 придбав бойову ручну наступальну осколкову гранату з бойовим уніфікованим підтривачем дистанційної дії, що не свідчить про неконкретність висунутого обвинувачення.

Обвинувальний акт у цьому провадженні в цілому відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які кваліфікується як особливо тяжке та тяжке, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням спіню тяжкості та фактичних обставин провадження, а також відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту про суворість визначеного судом строку вказаного покарання та доходить висновку про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому шляхом зменшення строку позбавлення волі за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує позицію потерпілої на теперішній час, яка примирилася з обвинуваченим та взагалі не бажала, щоб його засуджували та позбавляли волі, а також те, що тяжких наслідків для потерпілої та інших осіб від дій обвинуваченого не настало, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, та вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч.1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі положень ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України.

Керуючись ст.ст.404-405,407-409, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, пом`якшивши його.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, який обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4