1Справа № 335/3804/22 1-кс/335/1151/2023
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2023 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
Досудовим слідством встановлено, що невстановлені особи, діючи умисно, з метою отримання прибутку, створили нелегальні клуби на території м. Запоріжжя, в яких за допомогою ігрових автоматів та комп`ютерів, встановлених у цих приміщеннях, без отримання в установленому порядку ліцензій, стали здійснювали діяльність, пов`язану з наданням послуг грального бізнесу у вигляді проведення азартних ігор на ігрових автоматах. Окрім того, встановлено, що у нежитловому приміщенні АДРЕСА_1 , функціонує зал гральних автоматів, в якому надаються незаконні послуги грального бізнесу без ліцензії.
З метою відшукання, виявлення, фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення та вилучення комп`ютерної техніки, спеціального обладнання, призначеного для відтворення азартних ігор (ігрові автомати), в яких можуть зберігатись спеціальні програми, накопичувачі інформації чи флеш-носії, на яких можуть зберігатись спеціальні програмні продукти чи клієнтська база, інших засобів пристосованих та призначених для проведення азартних ігор, зокрема, гральні столи для ігор, рулетки тощо, мобільні телефони, за допомогою яких із застосуванням месенджерів здійснюється спілкування із клієнтами клубу, його організаторами чи іншими працівниками, бухгалтерські або інші фінансові документи, в тому числі в електронному вигляді, що стосуються надходжень від клієнтів та витрат, пов`язаних із утриманням ігорного клубу, а також фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, та інших предметів і документів, що мають значення для розслідування вказаного кримінального правопорушення, на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2023 року слідчим у кримінальному провадженні 18.04.2023 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 .
Під час проведення обшуку за вищевказаною адресою було зафіксовано діючий гральний зал із обладнанням, в якому на момент обшуку перебували особи, яким ці послуги надавались.
З метою відшукання, виявлення, фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення та вилучення комп`ютерної техніки, спеціального обладнання, призначеного для відтворення азартних ігор (ігрові автомати), в яких можуть зберігатись спеціальні програми, накопичувачі інформації чи флеш-носії, на яких можуть зберігатись спеціальні програмні продукти чи клієнтська база, інших засобів пристосованих та призначених для проведення азартних ігор, зокрема, гральні столи для ігор, рулетки тощо, мобільні телефони, за допомогою яких із застосуванням месенджерів здійснюється спілкування із клієнтами клубу, його організаторами чи іншими працівниками, бухгалтерські або інші фінансові документи, в тому числі в електронному вигляді, що стосуються надходжень від клієнтів та витрат, пов`язаних із утриманням ігорного клубу, а також фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, та інших предметів і документів, що мають значення для розслідування вказаного кримінального правопорушення, на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2023 року слідчим у кримінальному провадженні 18.04.2023 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_3 .
Під час проведення обшуку за вищевказаною адресою було зафіксовано діючий гральний зал із обладнанням, в якому на момент обшуку перебували особи, яким ці послуги надавались.
З метою накладення арешту на вилучене майно за вищевказаною адресою слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області 20.04.2023 року до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя скерував погоджене з прокурором клопотання про накладення арешту. Цього ж дня слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя винесена ухвала про повернення прокурору клопотання для усунення недоліків, зазначених в ухвалі та встановлено термін - сімдесят дві години з моменту отримання прокурором ухвали. До Запорізької обласної прокуратури вказана ухвала надійшла 26.04.2023 року, про що свідчить відповідний штамп вхідної кореспонденції.
Так, в ході проведення слідчим 18.04.2023 року обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , яке обладнано для надання незаконних азартних послуг, було виявлено та вилучено предмети, які мають значення для досудового розслідування, а саме:
- 11 системних блоків;
- грошові кошти в розмірі 320 грн.;
- 2 мобільні телефони;
-12 комп`ютерних маніпуляторів;
-14 комп`ютерних клавіатур.
Згідно із ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Зокрема, таким майном були грошові кошти в розмірі 320 грн.
Щодо власника грошових коштів, то прокурор зазначає, що ОСОБА_4 орендує нежитлове приміщення № 112 за адресою: АДРЕСА_2 , яке, як було встановлено досудовим розслідуванням, також використовується в якості грального залу для надання незаконних послуг з азартних ігор.
Під час розгляду Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя (справа № 335/1992/23, 1-кс/335/647/2023) клопотання представника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 пояснила, що все вилучено із залу майно (комп`ютери, грошові кошти, ігрові автомати монітори полімерні пляшки із запахом спирту) належить ОСОБА_4 , проте надати документи щодо їх придбання ОСОБА_4 не може через давність набуття, але факт належності майна саме ОСОБА_4 випливає з того, що станом на час вилучення майна з приміщення, у якому воно находилось, перебувало у користуванні саме ОСОБА_4 на підставі договору оренди від 01.09.2022 року.
Таким чином, оскільки на час проведення обшуку, тобто 18.04.2023 року ОСОБА_4 на правомірних підставах володів приміщенням № НОМЕР_1 , розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , в якому знаходилось вилучене майно, із за відсутності відомостей про інше, факт перебування вилученого майна у володінні саме ОСОБА_4 презюмується. На підставі викладеного сторона обвинувачення обґрунтовано вважає, що все вилучене із вищевказаного приміщення майно належить на праві власності саме ОСОБА_4 .
Посилаючись на те, що метою накладення арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, є збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 та було вилучене 18.04.2023 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .
Прокурор в судовому засіданні підтримав подане до суду клопотання, просив його задовольнити з підстав, що викладені в ньому.
Адвокат ОСОБА_5 , яка захищає права власника вилученого майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора, просила в задоволені клопотання відмовити з тих підстав, що грошові кошти не мають жодного відношення до розслідуваємого кримінального провадження.
Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, і адвоката ОСОБА_5 , дослідивши надані матеріали кримінального провадження дійшов до наступного.
Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Так, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2023 року, надано дозвіл на проведення обшуку нежитлового приміщення, в якому розміщено гральний заклад, за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виявлення та вилучення: грального обладнання (гральних автоматів, персональних комп`ютерів, моніторів, клавіатур, за допомогою яких надається доступ до азартних ігор); документів на придбання грального обладнання; комп`ютерної техніки, електронних носіїв інформації, на яких можуть зберігатися файли (ключі) доступу сайтів з азартними іграми, відеозаписи з камер відеоспостереження; касових апаратів, чорнових записів, які містять відомості про правила гри, про гравців, проведені ними ігри; мобільних телефонів за допомогою яких особи, які причетні до вчинення вказаного правопорушення спілкуються між собою та іншими особами; договорів оренди приміщень за вказаною адресою між власником та орендаторами, договорів з надання послуг мережі Інтернету.
В ході проведення слідчим 18.04.2023 року обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , яке обладнано для надання незаконних азартних послуг, було виявлено та вилучено предмети, які мають значення для досудового розслідування, а саме:
- 11 системних блоків;
- грошові кошти в розмірі 320 грн.;
- 2 мобільні телефони;
- 12 комп`ютерних маніпуляторів
- 14 комп`ютерних клавіатур.
Вищезазначене вилучене майно належить ОСОБА_4 , що не заперечується прокурором.
З наданих до суду матеріалів кримінального провадження не встановлено порушень вимог ст.ст. 234, 236 КПК України при проведенні обшуку, які б могли свідчити про недопустимість доказів, отриманих в ході проведення зазначеної слідчої дії.
При цьому, вирішуючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя зважає на відсутність законодавчого визначення такого поняття та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Диспозиція статті 203-2 КК України передбачає відповідальність за зайняття гральним бізнесом.
Так статтею 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» визначено, що в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.
З поданих матеріалів вбачається, що досудове розслідування здійснюється за фактом незаконної діяльності з організації азартних ігор із використанням комп`ютерної техніки, що було виявлено 18.04.2023 року в приміщенні за вищевказаною адресою.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Слідчий суддя враховує, що будь-яких документів щодо діяльності ОСОБА_4 та правової підстави перебування його майна в даному приміщення, на час проведення слідчої дії в приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 суду надано не було.
Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно із ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Тобто відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту в даному випадку є забезпечення збереження речових доказів, а підставою відповідність вилученого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вилучене в ході проведення обшуку майно, зокрема, грошові кошти могли бути отриманими в результаті злочинної діяльності і відповідно до ст. 98 КПК України виступають речовими доказами у кримінальному провадженні.
Перевіряючи доводи клопотання про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку, слідчий суддя врахував вищевказані обставини кримінального провадження, зазначені в клопотанні про арешт майна, те, що вилучені під час обшуку грошові кошти в розмірі 320 грн., які як повідомив прокурор за постановою слідчого визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, тому з метою заборони відчуження майна, слідчий суддя вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора повністю та накласти арешт на грошові кошти в розмірі 320 грн.
Згідно із ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Зокрема, таким майном були грошові кошти в сумі 320 грн.
Арешт майна, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною підставою для арешту такого майна (та на відміну від забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна, як окремих правових підстав) не вимагає оголошення підозри в кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Приймаючи рішення про арешт майна слідчий суддя виходить з того, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна може призвести до його зникнення, реалізації або настання інших наслідків, які можуть перешкодити забезпеченню процесуальних рішень по кримінальному провадженню, оскільки зазначені у клопотанні грошові кошти застосовані при можливому вчиненні злочину, і відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Таким чином, враховуючи, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а вказані в ньому грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 98 КПК України, то на вказані грошові кошти слід накласти арешт.
При цьому, слідчий суддя ще раз наголошує та вважає, що накладення арешту на вищезазначене вилучене під час обшуку майно не призведе до суттєвого порушення прав та інтересів особи, відносно майна якого вирішується питання про арешт ОСОБА_4 , є розумним та співрозмірним обмеженням його права власності із завданням кримінального провадження.
На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі«Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності»; і воно не було свавільним.
Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.
В поданому клопотанні прокурором доведено, що відповідно до ст. 98 КПК України вилучене під час проведення обшуку майно відповідає наступним критеріям речового доказу, а саме: вказане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Отже, підставою для накладення арешту на майно є факт вилучення вищевказаних предметів, які мають доказове значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, за фактом зайняття невстановленими особами гральним бізнесом.
Метою накладення арешту на вилучене майно є його збереження, оскільки повернення зазначеного майна призведе до неминучого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна іншим чином, з метою уникнення винної особи від кримінальної відповідальності, унеможливить проведення слідчих дій та судових експертиз по вилученому майну (судово-почеркознавчої, судово-компютерної та інших експертиз).
При цьому, обстановка зафіксована під час проведення обшуку в цьому приміщенні свідчить про те, що за вказаною адресою здійснювалась діяльність грального бізнесу, що підтверджується переліком вилученого майна.
Під час розгляду справи, встановлено, що виявлені грошові кошти могли бути отриманими в результаті злочинної діяльності.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Завданням накладення арешту на майно є запобігання можливості особам, у яких воно вилучене, приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна, що відповідає вимогам абз. 2 ч. 1ст. 170 КПК України.
Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.
Доводи захисника на даний час не підтвертерджуються будь-якими чином та спростовуються матеріалами, які обґрунтовують доводи клопотання про арешт майна.
Без накладання арешту на вилучене майно в подальшому не можливим буде проведення слідчих дій, що підтвердить вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, у поданому клопотанні прокурором доведено, що вилучене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, накладення арешту на вилучене майно необхідно з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим клопотання прокурора про арешт майна є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню.
А тому, на час розгляду клопотання прокурора відповідає наведеним критеріям та наразі обмеження права власності відповідає завданням кримінального провадження, є пропорційним і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже не порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав володільця майна.
Таким чином, з урахуванням наведених норм КПК України та встановлених обставин, вважаю наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказане у клопотанні майно.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 36, 98, 100, 131-132, 167-169, 170-171, 309 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 та було вилучене 18.04.2023 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: грошові кошти в розмірів 320 грн., шляхом заборони будь-кому відчужувати, розпоряджатися та користуватися будь-яким чином вищевказаним майном до прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 . Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору, слідчому та представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково згідно правил ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1