Справа №336/4464/23
Пр. 1-кп/336/784/2023
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

01 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 25.03.2023, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акту, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, розлученого, дітей та інших осіб на утриманні не має, адреса реєстрації за фактичним місцем проживання (до затримання): АДРЕСА_1 , який утримується в ДУ "Запорізький слідчий ізолятор", раніше не судимого;

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно ОСОБА_3 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, враховуючи дату дії попередньої ухвали суду з приводу застосування заходу забезпечення до обвинуваченого.

Так, відповідно до тверджень сторони обвинувачення, наразі продовжують існувати та не змінились ризики, які були підставою для застосування цього запобіжного заходу, а саме, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що немає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні присутня не була, враховуючи її заяву, подану 24.05.2023 за вх.№10087/23-Вх про розгляд справи за її відсутності, перешкод для проведення судового засідання за даної явки немає.

Обвинувачений та його захисник щодо клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили застосувати інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений, як стверджує захисник, звернувся до прокурора із клопотанням в порядку ст.616 КПК України, проте, є складнощі із проходженням медичної комісії з питань придатності для проходження військової служби в лавах Збройних Сил України.

З урахуванням положень ст.331 КПК України, розглянувши клопотання, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення, у зв`язку із таким.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/2704/23, пр.1-кс/336/349/2023 від 30.03.2023, до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, а саме, до 29.05.2023 включно. Строк дії запобіжного заходу продовжений на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2023. Строк дії ухвали визначено до 09.09.202 включно.

Суд виходить з того, що за приписами ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним ризикам.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності ряд обставин, наведених у переліку даної норми.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно, суд в даному випадку дійшов висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, що відповідає ч.1 ст.197 КПК України, з дати розгляду питання про продовження строку його дії.

Суд також вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, адже він до затримання офіційно не працевлаштований, не мав постійного джерела доходу, стійких соціальних зв`язків, що в сукупності свідчить й про можливість вчинення нових кримінальних правопорушень та підвищену соціальну небезпеку.

Стосовно клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт суд зазначає, що достатніх доказів, що свідчили б про наявність відповідних підстав для прийняття такого процесуального рішення та забезпечення належної процесуальної поведінки суду не надано. Порядок подання клопотання прокурором відповідно до ст.616 КПК України роз`яснений судом учасникам справи.

Зберігає, на переконання суду, свою актуальність й те, що продовження строку дії запобіжного заходу забезпечить можливість особистої участі обвинуваченого під час судового провадження.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки.

Так, за відсутності підтвердженого джерела постійного доходу може бути усладненим та, навіть, унеможливленим й прибуття обвинуваченого до м.Запоріжжя для участі в судовому засіданні.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи обізнаним про суворість ймовірного покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, будучи зареєстрованим на території м.Оріхів Пологівського району Запорізької області, який є фактично лінією розмежування із тимчасово непідконтрольною територією, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування для уникнення кримінальної відповідальності.

Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, перешкоджає ухиленню обвинуваченого від суду та вчиненню іншого кримінального правопорушення.

Разом з цим, в розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Тримання під вартою є виправданим, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy, Заява №26772/95, від 06 квітня 2000 року).

У п.51 справи «Летелье проти Франції» (Letellier v. France, Заява №12369/86, від 26 червня 1991 року) Європейський суд з прав людини зазначив: суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення достатньо доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_3 перебувати на волі. Так, застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які є реальними та зберігають свою актуальність.

Суд бере до уваги ту обставину, що потерпіла та свідки обвинувачення наразі не допитані. При цьому, суд може обґрунтувати свої висновки за загальним правилом на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Тому суд доходить висновку, що, перебуваючи на волі, обвинувачений з метою викривлення фактичних обставин справи, може вдатися до дій задля впливу на свідків, чиї покази мають істотне значення для встановлення істини у справі, однак судом ще не отримані. Суд наголошує, що свідками по даному кримінальному провадженню є сусіди підозрюваного, які проживають поруч з ним та з якими він спілкується.

Потерпіла, що не заперечується учасниками кримінального провадження, є сестрою обвинувачення та донькою померлої ОСОБА_7 , що додатково актуалізує вказаний ризик. Так, ОСОБА_3 пояснив в судовому засіданні, що потерпіла мешкає у м.Запоріжжі, тобто, обізнаний із місцем перебування сестри.

Відповідно, продовження строку дії запобіжного заходу відповідає характеру та тяжкості діяння, які інкримінуються ОСОБА_3 та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оскільки обставини по справі з моменту обрання запобіжного заходу не змінились, допит свідків не розпочато, докази під час розгляду кримінального провадження в силу вимог ст.23 КПК України мають бути досліджені безпосередньо, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не є доцільним, на підставі чого суд доходить висновку про необхідність продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого строком на 60 днів з дати проголошення ухвали.

Із врахуванням положень ч.3,4 ст.183 КПК України розмір застави не визначається.

Керуючись ст. 23, 177, 183, 197, 199, 201, 205, 331, 350, 369-372, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 01 вересня 2023 року до 30 жовтня 2023 року включно.

Строк дії ухвали визначити до 30 жовтня 2023 року включно.

Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду в іншій частині оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню, повний текст складений та підписаний 04.09.2023 о 16-00 годині.

Суддя ОСОБА_1