Справа № 950/1642/23
Провадження № 1-кс/950/374/23
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року м. Лебедин

Слідчий суддя Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання дізнавача СД ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

18.08.2023 дізнавач звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором, у якому просить накласти арешт на вилучені в ході обшуку, проведеного 17.08.2023 речі, а саме:

- копію паспорта із ідентифікаційним кодом на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та копію паспорта на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які запаковані до поліетиленового спец-пакету під номером WAR 1637971.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні сектору дізнання відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2023 за № 0000062 за фактом того, що 27.04.2023 до ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області надійшла заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що невстановлена особа підробила договір емфітевзису про право користування земельною ділянкою, виданий 25.03.2021 з кадастровим номером :04:001:0280.

У ході досудового розслідування встановлено, що у 2020 році до с. Куданівка, Лебединської територіальної громади, Сумського району, Сумської області приїхав ОСОБА_8 з ОСОБА_9 . Останні запитали у ОСОБА_7 чи має він земельні ділянки, на що останній відповів, що у нього у власності є земельна ділянка розміром 6,5 га. ОСОБА_8 з ОСОБА_9 запропонували допомогу в оформленні документів на землю, яку ОСОБА_7 повинен в подальшому передати їм в оренду. Для цього потрібно було надати копію паспорта, ідентифікаційного коду та копію Державного акту на право приватної власності на землю та пообіцяв в подальшому привезти до місця проживання ОСОБА_7 копію договору оренди. Останній погодився, надав йому відповідні копії та ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 на протязі місяця привезли договір оренди землі, який був укладений 09.06.2020. Строк дії договору становив до 31 грудня 2035 року. Договір було укладено до 31 грудня 2035 року та складений у двох екземплярах, які ОСОБА_7 самостійно підписував. Оригінал договору ОСОБА_8 залишив собі, а ОСОБА_7 надав його копію. Орендну плату кожного року в кінці поточного року ОСОБА_7 передавали в руки при свідках, у сумі близько 600 грн. Договір оренди був укладений між ОСОБА_7 як орендодавцем та орендарем ОСОБА_12 . При укладенні договору, ОСОБА_7 ніяких довіреностей з вищевказаними особами не заключав, до м. Лебедина Сумської області останній не приїздив.

У квітні 2023 року ОСОБА_7 дізнався, що його земельну ділянку було передано у користування ОСОБА_13 на строк 49 років та був укладений договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), виданий 25.03.2021, видавник ОСОБА_7 / ОСОБА_13 та був зареєстрований державним реєстратором ОСОБА_14 у Липоводолинській селищній раді, Роменського району, Сумської області. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57474021 від 06.04.2021 09:16:55, ОСОБА_14 , Липоводолинська селищна рада, Сумської області.

Під час додаткового допиту потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що у кінці травня 2023 року до місця проживання потерпілого приїхав ОСОБА_10 та запропонував розірвати договір емфітевзису, який нібито укладав ОСОБА_7 та укласти новий договір оренди належної йому земельної ділянки. Останній запитав, де знаходиться договір емфітевзису, хто його укладав та хто отримував грошові кошти, на що ОСОБА_10 відповіді не надав та повідомив, що він привіз новий договір про оренду земельної ділянки між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Вказаний договір ОСОБА_7 не підписував, так як не розумів, чому йому потрібно розривати договір емфітевзису, який він фактично не укладав та отримує орендну плату у сумі 600 грн. за договором оренди від 09 червня 2020 року. Так як ОСОБА_7 договору емфітевзису не укладав, копію договору йому ніхто не надавав, потерпілий його не підписував, грошові кошти за його укладання він не отримував і тому потерпілий ОСОБА_7 вважає, що договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), який виданий 25.03.2021, видавник ОСОБА_7 / ОСОБА_13 був зареєстрований державним реєстратором ОСОБА_14 у Липоводолинській селищній раді, Роменського району, Сумської області. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57474021 від 06.04.2021 09:16:55, ОСОБА_14 , Липоводолинська селищна рада, Сумської області знаходиться у ОСОБА_9 або у ОСОБА_8 .

В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню 17.08.2023 за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по АДРЕСА_1 було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено документи, на які дізнавач просить накласти арешт.

Дізнавач вказує на те, що вилучені документи було визнано речовими доказами, оскільки вони є об`єктом кримінально протиправних дій та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та крім того необхідні для проведення судових експертиз.

Дізнавач у судове засідання не з`явилась, просила розглядати клопотання без її участі, клопотання підтримує. Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, подав заяву в якій клопотання просив розглянути без його участі.

Дослідивши доводи поданого клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

Слідчим суддею встановлено, що відділенням поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУ НП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000062, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

17.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області по справі № 950/1642/23 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 де фактично проживає ОСОБА_9 , в ході якого виявлено та вилучено документи, а саме копії паспортів громадян України, довідки про присвоєння ідентифікаційних номерів.

Постановою дізнавача від 17.08.2023 вилучене під час обшуку майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

Дізнавач посилається на те, що вилучені в ході обшуку документи є речовими доказами, є об`єктом кримінально протиправних дій, та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та крім того необхідні для проведення судових експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України арешт майна одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Звернувшись до слідчого судді із указаним клопотанням, дізнавач посилається на те, що вилучені документи було визнано речовими доказами, оскільки вони є об`єктом кримінально протиправних дій та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та крім того необхідні для проведення судових експертиз.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Однак, слідчий суддя вказує на те, що дізнавач належним чином не обґрунтував та не довів того, що вилучені в ході обшуку домогосподарства ОСОБА_15 документи мають відношення до обставин кримінального провадження. Зокрема клопотання не містить обґрунтувань того, що в ході обшуку вилучено документи, які підтверджують відомості імовірного підроблення договору про надання права користування земельною ділянкою, укладеного від імені ОСОБА_7 або іншим чином підтверджують обставини даного кримінального провадження.

При цьому постанова дізнавача від 17.08.2023 про визнання предметів, документів та речей речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів не містить відповідних обґрунтувань щодо пов`язаності вилучених документів з обставинами кримінального провадження (або розумної можливості припустити такі обставини).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В даному випадку дізнавачем не доведено необхідності накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, а тому подане клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 167, 169, 170, 171-173, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_16 погодженого прокурором Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Вадим КОСОЛАП