Ухвала

іменем України

3 липня 2023 року

м. Київ

справа № 757/38294/19-к

провадження № 51-3898 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року,

встановив:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року виділено з кримінального провадження № 757/38294/19-к за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі - КК), ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 382 КК, в окреме провадження матеріали в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 382 КК.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог прокурор наводить доводи про те, у зв`язку з чим, на його думку, рішення суду першої інстанції є незаконним, та наводить аргументи щодо відсутності підстав для виділення матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , а також зазначає, що без скасування в апеляційному порядку ухвали про виділення матеріалів в окреме провадження неможливо провести судовий розгляд, за результатами якого прийняти законне та обґрунтоване рішення через зазначені у скарзі причини, тобто, на думку прокурора, будь-яке прийняте остаточне рішення у двох різних провадженнях буде скасовано в апеляційному чи касаційному порядку, оскільки вони не будуть відповідати засадам КПК.

Таким чином, на думку прокурора, судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У касаційній скарзі прокурор також просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що ухвала суду апеляційної інстанції направлена прокурору листом від 22 березня 2023 року, який надійшов до Офісу Генерального прокурора лише 27 березня 2023 року, у зв`язку з чим, на думку прокурора, строк на касаційне оскарження не пропущений.

Перевіривши клопотання прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Колегія суддів вважає, що клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року є мотивованим та, у зв`язку з тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції, з огляду на положення КПК, була постановлена без виклику сторін, а касаційна скарга прокурора подана в межах 3-х місячного строку з дня коли останньому стало відомо про таке рішення, є підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

Водночас, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, у даному випадку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора.

З урахуванням зазначеного, вищевказані доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 217 КПК рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування не може бути оскаржене.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року постановлено рішення про виділення з матеріалів кримінального провадження № 757/38294/19-к в окреме провадження матеріалів по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 382 КК.

При цьому, у вказаній ухвалі суду першої інстанції зазначено, що ухвала оскарженню не підлягає.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Відтак, з огляду на вищезазначені положення КПК, ухвали суду про виділення матеріалів в окреме провадження окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягають. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Київського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу прокурора на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала суду першої інстанції не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з зазначенням мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, за результатом перевірки доводів прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 щодо оскарження вищезазначеного судового рішення, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги прокурора.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст. 117, п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Поновити прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3