ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2542/23 Справа № 183/5041/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000031 від 04.04.2023 рокуза апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей не маючого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

визнано винним та засуджено:

- за ч.2 ст.125Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.1 ст.162 КК до покарання у виді 1 року 1 місяці обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом часткового складання, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік один місяць.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК на ОСОБА_9 покладені зобов`язки: не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_9 - не обиралася.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

05 березня 2023 року, приблизно о 20.00 годині, ОСОБА_9 прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_10 , з метою з`ясувати з ним стосунки. В цей час на вулицю з двору вийшов ОСОБА_10 і у ОСОБА_9 виник прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій прямий умисел ОСОБА_9 , перебуваючи у вказаний час та місці, діючи умисно, перебуваючи з ОСОБА_10 у безпосередній близькості, стоячи навпроти нього, наніс один удар дерев`яною битою, яка знаходилася в його лівій руці, у лобно тім`яну область голови ОСОБА_10 , від чого той поступився назад у двір домоволодіння АДРЕСА_2 . Після чого, продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_10 та наніс останньому один удар дерев`яною битою, яка знаходилася в його лівій руці, в область лівого ока.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забитої рани у лобно тім`яній області голови, синця навколо лівого ока, які у своїй сукупності, за своїм характером, відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.

Такі дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 05 березня 2023 року, приблизно о 20.01 годині ОСОБА_9 , знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , де під час конфлікту з ОСОБА_10 у нього виник умисел на незаконне проникнення на територію вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_9 , перебуваючи у вказаний час та місці, усвідомлюючи, що не має законного права проникати на територію домоволодіння без дозволу власника, через незамкнену хвіртку потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що перебуває у володінні іншої особи, тим самим незаконно проник до іншого володіння особи всупереч волі законного володільця, ОСОБА_12 , порушивши право останньої на недоторканність іншого володіння особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, статтею 12 Загальної декларації з прав людини, статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Такі дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень та правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Аргументує тим, що суд, всупереч вимогам ч.1 ст.70 КК, в резолютивній частині вироку формально застосував принцип часткового складання призначених покарань, хоча фактично призначив обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що, на думку прокурора, призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З урахуванням вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд змінити вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року відносно ОСОБА_9 в частині призначення остаточного покарання та вважати ОСОБА_9 засудженим: - - за ч.2 ст.125 КК до покарання у виді 1 року обмеження волі; - за ч.1 ст.162 КК до покарання у виді 1 року 1 місяці обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупність кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік один місяць.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, строком на 1 рік та відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК покласти на нього зобов`язки: не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_13 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПКсуд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом в порядку статей 381, 382 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Колегія судів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність під час вирішення питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 остаточного покарання з огляду на таке.

За змістом ч.1 ст.70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У той же час місцевий суд, як убачається з резолютивної частини вироку, всупереч вказаній нормі закону, після призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання окремо за кожні кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК, призначив остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік один місяць, формально застосувавши при цьому принцип часткового складання призначених покарань, хоча фактично призначив обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, тобто припустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що слушно вказує прокурор в поданій апеляційній скарзі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст.413 КПК), що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Отже, у даному випадку судом апеляційної інстанції встановлено неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту (ч.1 ст.70 КК), що тягне за собою зміну вироку в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_9 остаточного покарання.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційні скарги прокурора підлягає задоволенню, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року зміні в частині остаточно призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у зв`язку з неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК остаточного покарання.

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі на строк один рік один місяць.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4