14.06.2023 Єдиний унікальний № 371/462/22
провадження № 1-кс/371/105/23
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кс/371/105/23
У Х В А Л А

про задоволення відводу

14 червня 2023 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_4 про відвід судді Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження по справі ЄУН 371/462/22, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Миронівського районного суду Київської області, під головуванням судді ОСОБА_6 знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

03 квітня 2023 року до Миронівського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_4 про відвід судді Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_6 від розгляду цього кримінального провадження (яка була уточнена 07 квітня 2023 року).

Відвід вмотивований наявністю обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 , зокрема:

03 серпня 2022 року суддя ОСОБА_6 проводячи підготовче судове засідання розглядала клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 193 глави 18 КПК України передбачено, що суд, до якого прибув обвинувачений для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, зобов`язаний роз`яснити йому його права, зокрема право:

1) мати захисника;

2) знати суть та підстави підозри або обвинувачення;

3) знати підстави його затримання;

4) відмовитися давати пояснення, показання з приводу підозри або обвинувачення;

5) давати пояснення щодо будь-яких обставин його затримання та тримання під вартою;

6) досліджувати речові докази, документи, показання, на які посилається прокурор, та надавати речі, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора;

7) заявляти клопотання про виклик і допит свідків, показання яких можуть мати значення для вирішення питань цього розгляду.

Тобто, суддя під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому ці його права, та з`ясувати чи не хоче він ними скористатися, зокрема і правом надавати речі, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора.

Підтвердженням чому є норма ч. 4 ст. 193 КПК України, за якою суд за клопотанням сторін має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Суддя ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні грубо порушила зазначені норми процесуального закону, зокрема вона не роз`яснила ОСОБА_4 його права під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, передбачені ч. 2 ст. 193 КПК України, чим одночасно порушила норму ч. 2 ст. 331 КПК України.

Частиною 3 ст. 176 КПК України передбачено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Із цих норм процесуального закону випливає принцип змагальності сторін, за яким кожна сторона повинна надати докази обґрунтованості своїх доводів та заперечень, а суд дослідити їх та надати оцінку.

Під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу суддя ОСОБА_6 порушила його право надавати докази на спростування доводів прокурора, зокрема в судовому засіданні вона повідомила, що не може розглядати докази на стадії підготовчого судового засідання, що прямо порушує його право, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 193 КПК України, яке звучить так «…надавати речі, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора».

Проте норми глави 18 КПК України не містять обмежень часу подачі підозрюваним чи обвинуваченим доказів на спростування доводів прокурора щодо обрання запобіжного заходу, тому це право може бути реалізоване зокрема і під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, а отже суддя ОСОБА_6 під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу також порушила загальні засади кримінального провадження, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України.

Крім того, суддя ОСОБА_6 під час підготовчого судового засідання продемонструвала не рівне ставлення до сторін, зокрема вона надала прокурору на його клопотання майже місячний строк для ознайомлення із клопотанням ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження та підготовку заперечень проте, коли він надав свої заперечення, а захисник заявив таке ж клопотання про надання часу на ознайомлення із цими запереченнями для підготовки своїх контраргументів, вона надала лише пів години.

Суддя ОСОБА_6 замість того щоб бути безсторонньою та слухати позиції сторін, сперечалася із захисником, нав`язувала йому свою думку про неможливість подачі і розгляду в судовому засідання доказів.

Тобто вона фактично підмінила прокурора формулюючи замість нього заперечення щодо можливості подавати клопотання і докази під час обрання запобіжного заходу, у зв`язку із чим ОСОБА_4 не зміг надати докази перебування на стаціонарному лікуванні у м Києві в період коли він був оголошений у розшук.

Цей доказ на думку ОСОБА_4 спростовував доводи прокурора щодо наявності ризику переховування від суду, які в своїй ухвалі суддя ОСОБА_6 визнала доведеними.

Суддя ОСОБА_6 під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відмовила захиснику обвинуваченого у дослідженні відеозапису проведення обшуку, мотивуючи це тим, що цей доказ не може бути досліджений на цій стадії, проте вона досліджувала протокол цього обшуку, наданий прокурором, невід`ємною частиною якого є відеозапис проведення цього обшуку, без якого ця слідча дія у відповідності до ч. 6 ст. 107 КПК України є недійсною.

Крім того в порушення норм ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 194, ч. ч. 2 і 4 ст. 194 КПК України та вимог щодо обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, суддя ОСОБА_6 під час обрання запобіжного заходу 03 серпня 2022 року взагалі не розглядала питання щодо доведеності того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним ризику або ризикам, підтвердженням чому є її ухвала, у якій відсутнє обґрунтування цього.

Також суддя ОСОБА_6 під час підготовчого судового засідання та обрання запобіжного заходу порушила презумпцію невинуватості, передбачену ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод а також ст. 17 КПК України, зважаючи на наступне.

В описовій частині своєї ухвали про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу та призначення кримінального провадження до розгляду від 03 серпня 2022 року, суддя ОСОБА_6 зазначила, що він «…. вчинив злочин в умовах воєнного стану».

Тобто, суддя ОСОБА_6 до того як вину ОСОБА_4 було доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у судовому рішенні наперед відобразила свою думку про його винуватість у скоєнні злочину по цьому кримінальному провадженні, що у відповідності до вищезазначеної практики Європейського суду з прав людини є порушенням презумпції невинуватості.

Такі дії судді Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_6 , в своїй сукупності викликають в ОСОБА_4 стійке та обґрунтоване побоювання, що вона не є безсторонньою і прийме упереджене рішення по кримінальному провадженню, а тому на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України він заявив їй відвід по цьому кримінальному провадженню.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 відвід підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення відводу заперечувала, свої заперечення мотивувала надуманістю доводів сторони захисту.

Дослідивши заяву про відвід та інші матеріали справи, приходжу до висновку, про необхідність задоволення заяви та відведення судді Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, зважаючи на наступне.

В провадженні Миронівського районного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 червня 2022 року, вищезазначене кримінальне провадження передано на розгляд судді Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 заявлено відвід судді Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_6 з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, тобто у зв`язку із наявністю обставин, які викликають сумнів у її неупередженості.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В постанові від 06 лютого 2019 року № 761/37267/16-ц Верховний Суд України послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» та зазначив, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У рішенні в справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VІІІ, с. 3116, параграф 45) зазначено, що навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У заяві про відвід ОСОБА_4 стверджує, що він не довіряє судді ОСОБА_6 в зв`язку із порушенням нею вимог ч. 2 ст. 193 глави 18 КПК України, зокрема не роз`ясненням йому прав особи, щодо якої розглядається клопотання про обрання запобіжного заходу, зокрема права досліджувати речові докази, документи, показання, на які посилається прокурор, та надавати речі, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора.

За результатами розгляду заяви про відвід, суд приходить до висновку про те, що це твердження обвинуваченого не є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять доказів роз`яснення прав обвинуваченого, передбачених ч. 2 ст. 193 КПК України, що є обов`язком суду.

Крім того, у заяві про відвід ОСОБА_4 стверджує, що він не довіряє судді ОСОБА_6 в зв`язку із порушенням нею принципу змагальності сторін, під час розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, передбаченого п. 6 ч. 2 та ч. 4 ст. 193 КПК України.

За результатами розгляду заяви про відвід, суд приходить до висновку про те, що вищезазначене твердження обвинуваченого також не є безпідставним, оскільки в судовому засіданні 03 серпня 2022 року суддя ОСОБА_6 повідомила сторону захисту, що не може розглядати докази на стадії підготовчого судового засідання (12 година 40 хвилин 12 година 43 хвилина підготовчого судового засідання 03 серпня 2022 року), що прямо суперечить вимогам як норм п. 6 ч. 2 та ч. 4 ст. 193 КПК України, так і норм частин 1, 2, 4 ст. 194 КПК України.

При цьому із технічної фіксації підготовчого судового засідання вбачається, що суддя ОСОБА_6 03 серпня 2022 року (12 година 30 хвили 12 година 33 хвилина підготовчого судового засідання) досліджувала докази, надані прокурором.

Зокрема, вона досліджувала докази, зібрані під час досудового розслідування (а. с. 48-134 том 1), серед яких і протокол обшуку від 03 березня 2022 року (а. с. 53-57 том 1), відео до якого (у відповідності до ч. 6 ст. 107 КПК України є його невід`ємною частиною), просив дослідити захисник обвинуваченого, проте йому в задоволенні цього клопотання фактично було відмовлено.

Також знайшли своє підтвердження і доводи обвинуваченого щодо того, що під час обрання йому запобіжного заходу суддя ОСОБА_6 не розглянула питання щодо доведеності того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти доведеним ризику або ризикам (підтвердженням чому є ухвала суду від 03 серпня 2022 року), обов`язковість розгляду якого передбачено ч. 3 ст. 176, п. 3 ч. 1 ст. 194 та ч. 2 ст. 331 КПК України.

Окрім зазначеного, під час розгляду заяви про відвід знайшли своє підтвердження і доводи обвинуваченого щодо порушення суддею ОСОБА_6 презумпції невинуватості, зокрема.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічні норми містяться і в ст. 17 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у скоєнні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Minelli v. Switzerland», п.37; «Nerattini v. Greece», п.23; «Didu v. Romania», п.41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Nestak v. Slovakia», п.88; «Garycki v. Poland», п.66).

У вісімнадцятому абзаці описової частини ухвали про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу та призначення кримінального провадження до розгляду від 03 серпня 2022 року, суддя ОСОБА_6 зазначила, що він «… вчинив злочин в умовах воєнного стану» (а.с. 8 том 2).

Така оцінка суддею ОСОБА_6 була надана саме діям обвинуваченого, які йому ставились у вину по даному кримінальному провадженню, і ця оцінка надана до того, як його вину було доведено відповідно до закону.

Тобто, суддя ОСОБА_6 допустила дії, які у відповідності до практики Європейського суду з прав людини (рішення «Minelli v. Switzerland», п.37; «Nerattini v. Greece», п.23; «Didu v. Romania», п.41, «Nestak v. Slovakia», п.88; «Garycki v. Poland», п.66) у сторони захисту, небезпідставно можуть викликати побоювання, щодо сформованості у неї наперед, до того як винуватість ОСОБА_4 було доведено у порядку, передбаченому законом, думки про його винуватість у скоєнні злочину по цьому кримінальному провадженні, що у відповідності до вищезазначеної практики Європейського суду з прав людини є порушенням презумпції невинуватості.

Таким чином, зі змісту встановлених судом обставин вбачається, що у ОСОБА_4 з об`єктивних підстав, небезпідставно сформувалося стійке внутрішнє переконання в упередженості судді ОСОБА_6 , яку вона, на його думку, буде проявляти в подальшому під час розгляду справи.

Суд не в змозі переконати учасника справи у власній неупередженості. Тому, навіть мінімальні сумніви, висловлені учасником справи відносно суб`єктивної поведінки судді, та його побоювання, що певний суддя є небезстороннім, є підставою для його відсторонення.

Таке рішення є доцільним для забезпечення умов та гарантій, за яких у обвинуваченого не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи справедливим, безстороннім та неупередженим судом; недопущення у подальшому сумнівів у сторін чи інших осіб щодо неупередженості суду та забезпечення довіри до судової влади України, виключення суб`єктивних підстав для сумніву учасників в неупередженості суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В :

1.Заяву ОСОБА_4 про відвід судді Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_6 задовольнити.

2.Відвести суддю Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_6 від участі в розгляді кримінального провадження ЄУН 371/462/22, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

3.Матеріали кримінального провадження ЄУН 371/462/22, передати до канцелярії Миронівського районного суду Київської області для виконання вимог ч. 4 ст. 82 КПК України.

4.Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя підпис ОСОБА_1

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1