Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/181/2023 Справа № 553/2717/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.

До суду представником потерпілого АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_6 подано клопотання про повернення речового доказу власнику. Зазначив, що обвинувачений викрав майно Банку, а саме: два ноутбуки торгової марки "HP" 250 G7 у кількості 2 шт., ноутбук ТМ "Acer" EX 2519 series.

Вказане майно зберігається в камері речових доказів ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.

Оскільки на теперішній час виникла необхідність у поверненні ноутбуків, які потрібні Банку для стабільної роботи, просить повернути Банку вказане майно.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилався на ст. 100 КПК України.

Інші учасники процесу також заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною першою статті 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів».

Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Арешт майна, відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

При вирішенні питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судової процедури для забезпечення гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тобто особа, яка подала клопотання про скасування арешту майна, має довести суду окрему або одночасну наявність фактів необґрунтованості накладення арештів майна чи відпадання потреби в їх застосуванні.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких спів мірні з їх вартістю, зокрема, повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно Інструкції «Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів в кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства та суду», від 27.08.2010 року, майно, на яке накладено арешт, передається згідно з рішенням слідчого, прокурора та суду, виходячи з конкретних обставин та інтересів справи, на зберігання, зокрема, власнику цього майна чи його родичу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Полтави від 01.06.2022 року накладено арешт на тимчасово вилучене 31 травня 2022 року майно у вказаному кримінальному провадженні, а саме: ноутбук ТМ "HP" 250 G7 у кількості 2 шт., ноутбук ТМ "Acer" EX 2519 series - шляхом заборони відчуження та розпорядження будь-якими особами. Місцем зберігання арештованого майна, відповідно до "Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду", затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року, визначено камеру схову ВП № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що необхідні слідчі дії з використанням вказаного майна проведені, а кримінальне провадження ще не розглянуто, з урахуванням принципу пропорційності та справедливого балансу між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи, суд дійшов висновку про передачу ноутбуків ТМ "HP" 250 G7 у кількості 2 шт. та ноутбуку ТМ "Acer" EX 2519 series на відповідальне зберігання його власнику АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в особі його представника, без права відчуження, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КПК України.

Керуючись ст. 174, 309, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити.

Ноутбуки ТМ "HP" 250 G7 у кількості 2 шт. та ноутбук ТМ "Acer" EX 2519 series, які зберігаються в ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, передати власнику Акціонерному товариству «АКЦЕНТ-БАНК» в особі представника ОСОБА_6 , на відповідальне зберігання під розписку без права відчуження, попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, поклавши на нього обов`язки по зберіганню вказаного майна до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя- ОСОБА_1