ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 205/6257/19

провадження № 51-2949 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженої ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001825, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Кам`янське Дніпропетровської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 05 червня 2019 року.

Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2022 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 05 червня 2019 року приблизно о 02 год 30 хв за місцем спільного проживання з ОСОБА_8 у приміщенні кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_1 , під час побутового конфлікту, усвідомлюючи злочинність вчинюваних дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, свідомо припускаючи, що може заподіяти смерть ОСОБА_8 , кухонним ножем умисно нанесла ОСОБА_8 один удар в область черевної порожнини з лівої сторони, чим заподіяла останньому тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до настання його смерті і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На думку захисника, судами першої та апеляційної інстанцій допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на доказах, викладених в обвинувальному вироку, не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_6 та настанням смерті потерпілого.

Захисник зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні звукозаписи засідань, під час яких були допитані потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 .

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо неї скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Засуджена зазначає, що розгляд кримінального провадження щодо неї у суді першої інстанції відбувався з обвинувальним ухилом. В основу обвинувального вироку суд поклав суперечливі показання свідків, залишивши поза увагою показання засудженої щодо відсутності в неї умислу на вбивство потерпілого, вчинення нею вбивства через необережність.

Засуджена зазначає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

На думку засудженої, судами попередніх інстанцій не обґрунтовано висновків, викладених у судових рішеннях, не встановлено, якими доказами підтверджується вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, та умисел на заподіяння смерті ОСОБА_8 , не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_6 та настанням смерті потерпілого.

Апеляційний суд, зазначає засуджена, не навів перелік доказів, не перевірив їх та не проаналізував,не перевірив правильність кваліфікації її дій судом першої інстанції.

Засуджена зазначає про необхідність перекваліфікації її дій на ст. 119 КК та застосування положень ст. 69 КК.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційних скарг захисника та засудженої та просила судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Захисник ОСОБА_7 подану нею касаційну скаргу підтримала частково, касаційну скаргу засудженої підтримала в повному обсязі, просила судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Засуджена ОСОБА_6 підтримала касаційні скарги в повному обсязі, просила судові рішення щодо неї скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів Верховного Суду виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 94 КПК визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення..

За конструкцією злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК, тобто умисне вбивство - це злочин з матеріальним складом: однією з притаманних особливостей об`єктивної сторони вбивства є наслідок у вигляді спричинення смерті. Саме заподіянням смерті зумовлюється момент закінчення цього злочину.

Сторона обвинувачення повинна довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а суд у разі постановлення обвинувального вироку - навести відповідні мотиви щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями винного і настанням наслідків, передбачених ст. 115 КК.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_6 винуватою за ч. 1 ст. 115 КК, у ході викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначив, що ОСОБА_6 взяла з шухляди столу кухонний ніж в ліву руку і повернулась в бік ОСОБА_8 , який встав з дивану, і, стоячи навпроти ОСОБА_8 лівим боком до нього, усвідомлюючи злочинність вчинюваних дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, свідомо припускаючи, що може заподіяти смерть ОСОБА_8 , умисно нанесла ОСОБА_8 один удар ріжучою частиною кухонного ножа в область черевної порожнини з лівої сторони тіла. Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_6 заподіяла ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинила умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_8 .

Як зазначено в мотивувальній частині вироку, вина засудженої ОСОБА_6 , повністю підтверджується показаннями експерта та іншими дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 05 червня 2019 року і фототаблицею до нього; протоколом огляду трупа від 05 червня 2019 року, план-схемою розташування тілесних ушкоджень і фото-таблицею до нього; токсикологічним аналізом на вміст алкоголю № 6217 від 05 червня 2019 року; висновком експерта № 949/1 від 10 липня 2019 року; висновком експерта № 949/2 від 04 липня 2019 року; висновком експерта № 949/3 від 10 липня 2019 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 19 червня 2019 року і фото-таблицею до нього; висновком експерта № 1138/578-Е від 25 червня 2019 року; висновком експерта № 147 від 21 червня 2019 року; висновком експерта № 1138/579-Е від 25 червня 2019 року; постановою про визнання речових доказів від 05 червня 2019 року.

Досліджені судом докази дають підстави для висновку про те, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 знайшла повне підтвердження в ході судового розгляду, і її умисні дії, що виразилися в умисному заподіянні смерті іншій людині, за ч.1 ст.115 КК кваліфіковані правильно, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Вищенаведене свідчить про те, що місцевий суд встановив дійсний причинно-наслідковий зв`язок, як обов`язкову ознаку об`єктивної сторони, між діями ОСОБА_6 і наслідками, завдання яких їй інкримінувалося, навів відповідні мотиви у цій частині.

У поданій касаційній скарзі сторона захисту не заперечує факту заподіяння засудженою ОСОБА_6 ножем ОСОБА_8 тілесного ушкодження, однак вважає, що суди попередніх інстанцій дали неправильну юридичну оцінку діям засудженої, оскільки остання, за її твердженням, не мала умислу на вбивство потерпілого, дії засудженої ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ст. 119 КК.

Колегія суддів Верховного Суду вважає ці доводи касаційної скарги засудженої необґрунтованими з огляду на таке.

За матеріалами кримінального провадження колегією суддів Верховного Суду встановлено, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_6 мотиву та умислу на вбивство ОСОБА_8 і вчинення злочину через необережність. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Так, ч. 1 ст. 115 КК передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

На відміну від умисного вбивства, специфіка вбивства з необережності, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 119 КК, згідно усталеної судової практики Верховного Суду, викладеної в постановах від 9 вересня 2021 року в справі № 361/2548/18, 16 березня 2023 року в справі № 155/486/21, полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння. Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Тобто вбивство з необережності має місце лише при поєднанні усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання його суспільно небезпечних наслідків.

При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваних ним дій (бездіяльності), але легковажно розраховує на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винуватого, відвернуть настання смерті, однак такий розрахунок є легковажним. Обставинами, які, на думку винного, відвернуть настання смерті, можуть бути як його власні сили і можливості, так і діяльність інших людей, тощо. Тобто винний переконаний у ненастанні злочинного наслідку.

При вбивстві внаслідок злочинної недбалості винний не передбачає можливості настання смерті іншої особи від учинюваних ним дій (бездіяльності), але повинен був і міг би її передбачити, діючи з більшою обачністю.

Під час проведення слідчого експерименту, який було покладено в основу експертного дослідження, обвинувачена ОСОБА_6 , щодо механізму спричинення тілесного ушкодження пояснювала, що ніж, яким вона нанесла ножове поранення потерпілому, тримала лезом вперед перпендикулярно осі свого тіла, тобто, горизонтально, на висоті 70 см від підошовної поверхні стопи, що було заміряно в ході проведення експертизи. Однак, в ході проведення експертизи трупу, було встановлено, що проникаюче ножове поранення на тілі потерпілого ОСОБА_8 знаходиться на висоті 100 см від підошовної поверхні стопи.

З огляду на вказані обставини, експерт дійшов висновку, що показання обвинуваченої ОСОБА_6 щодо способу тримання нею ножа і механізму завдання ножового поранення потерпілому, які вона зазначила під час проведення слідчого експерименту, суперечать експертним даним. На це переконливо вказує локалізація самого поранення на тілі ОСОБА_8 , зокрема, його висота (відстань) від підошовної поверхні стопи потерпілого, яка не співпадає з зазначеною у показаннях обвинуваченої на 30 см. Крім того, вхідний отвір раневого каналу на тілі потерпілого ОСОБА_8 розташований під кутом, а не вертикально (на що вказувала обвинувачена, щодо положення ножа в її руці).

Таким чином, враховуючи те, що показання обвинуваченої щодо механізму спричинення тілесного ушкодження суперечать висновку експерта, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про зумовленість такої версії засудженої позицією сторони захисту, правильність встановлених судом першої інстанції обставин вчинення злочину, а також правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги засудженої щодо невідповідності призначеного їй покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі, на думку колегії суддів Верховного Суду, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Стаття 69 КК передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції, беручи до уваги обставини цього конкретного кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості скоєного нею діяння, яке відповідно до ст.12 КК, належить до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, хворіє на тяжку хворобу - базально-клітинний рак шкіри, що встановлено консультаційним висновком спеціаліста - лікаря-онколога КЗ «Дніпровський обласний онкологічний диспансер» ОСОБА_11 від 18 листопада 2021 року.

Як обставини, що обтяжують покарання, суд врахував вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та не встановив обставин, які б пом`якшували покарання.

Таким чином, підстав для застосування до засудженої положень ст. 69 КК колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Доводи щодо відсутності звукозаписів судових засідань, під час яких були допитані потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 спростовуються матеріалами кримінального провадження, під час перевірки яких встановлено наявність звукозаписів вказаних засідань (а.к.п. 27, 218 Т. 1)

Доводи касаційних скарг засудженої та захисника, викладені з метою оспорювання встановлених за результатами судового розгляду обставин з викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Зазначені обставини перевірив суд апеляційної інстанції.

За результатами перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, перевіривши доводи апеляційних скарг засудженої та захисника, апеляційний суд обґрунтовано визнав їх необґрунтованими, та залишив вирок суду першої інстанції без змін.

Ухвала апеляційного суду вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, істотних порушень норм процесуального права та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування оскаржуваних судових рішень при розгляді кримінального провадження в порядку касаційної процедури не встановлено.

Таким чином, касаційні скарги засудженої та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3