Справа №592/13/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/717/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.11.2022 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, студентки 4-го курсу медичного інституту Сумського державного університету, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року відносно ОСОБА_9 , в якій вона просила змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року в частині стягнутого розміру відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 15 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_10 в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (у редакції Закону № 586-VI станом на 26.06.2020) та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили визначено не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 39516 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень 59 коп. в відшкодування моральної шкоди, 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. процесуальних витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта для проведення експертизи в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 коп.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначала, що ОСОБА_9 не оспорює доведеність вини та міру покарання, однак не згодна з сумою відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Вказувала, що ОСОБА_9 під час досудового розслідування відшкодувала потерпілому 5000 грн, в судовому засіданні згодна була відшкодувати ще 15 000 грн, однак потерпілий на таку суму відшкодування не погодився.

На думку апелянта, стягнута сума моральної шкоди в розмірі 39516 грн 59 коп не відповідає характеру та обсягам душевних та фізичних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 , стан його здоров`я на даний момент задовільний, він відвідував судові засідання, внаслідок ДТП не змінився його звичний уклад життя.

Також на думку апелянта у судовому засіданні потерпілим не було надано доказів розміру моральних страждань, які б були рівнозначними сумі стягнутої моральної шкоди.

Зазначала, що судом не було враховано матеріальний стан самої обвинуваченої, яка є внутрішньо-переміщеною особою з м. Сніжне Донецької області, не працює, є студенткою 4 курсу медичного інституту Сумського державного університету, на даний момент вона вимушена була ще раз покинути своє місце проживання в зв`язку з російською агресією, виїхала до Польщі, продовжує своє навчання дистанційно, її батько є добровольцем ЗСУ.

Звертала увагу на те, що матеріальне становище родини дуже складне, а тому стягнута сума відшкодування є непід`ємною для обвинуваченої та її родини.

Крім цього, на думку апелянта, сума стягнутих витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн є дуже завищеною та необґрунтованою, виходячи зі складності справи ( обвинувачена визнавала вину у вчиненні злочину невеликої тяжкості, своєї причетності до ДТП не заперечувала, активно сприяла встановленню обставин справи) та кількості судових засідань, в яких брали участь представники потерпілого.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_9 26.06.2020 близько 23 год. 45 хв. керуючи автомобілем «Daewoo Matiz» н.з. НОМЕР_1 , по вул. С. Бандери, в напрямку вул. Роменська, на перехресті з вулицею 20 років Перемоги, м. Суми, знехтувала безпекою дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку, перед початком зміни напрямку руху, не переконалася, що це не створить перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч, при зеленому сигналі світлофора не надала переваги та допустила зіткнення з мотоциклом «Geon 250» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який в цей час рухався в зустрічному напрямку прямо.

Унаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритого перелому зовнішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 31.07.2020 №583, кваліфікуються, як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи СЕ-19/119-20/15860-ІТ від 28.12.2020, ОСОБА_9 , під час керування автомобілем «Daewoo Matiz» н.з. НОМЕР_1 , порушила вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачених пунктами 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України.

Порушення пунктів 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, допущені водієм ОСОБА_9 , знаходяться в причинному зв`язку із виникненням ДТП та наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити, думку представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , яка заперечувала проти вимог апеляційної скарги, доводи прокурора ОСОБА_11 , яка також заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України, а також вид і міра призначеного їй покарання, підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 звернувся з цивільним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_13 та ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 9 668,23 грн, а також моральну шкоду в розмірі 40 000 грн, завданих внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 , судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідачів.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 були заявлені у межах положень ст. 128 КПК України за якою особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви потерпілого на думку колегії суддів відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В подальшому цивільний позивач потерпілий ОСОБА_10 подав заяву, в якій відмовився від цивільного позову в частині позовних вимог, пред`явлених до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», яку ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2022 року було задовлено та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_14 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину (у порядку ст..128 КПК України) в частині позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_10 9668 грн 23 коп шкоди завданої здоров`ю та моральної шкоди в розмірі 483 грн 31 коп.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року було стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 39516 грн 59 коп у відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн процесуальних ситрат на правову допомогу.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги потерпілого були розглянуті судом з додержанням положень ст.129 КПК України, за якими, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 29 червня 2022 року (справа № 477/874/19) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно із положеннями ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, тощо.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до змісту судового рішення судом першої інстанції враховано те, що Протиправні дії обвинуваченої безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача моральну шкоду, що не може бути спростовано та визнано самою обвинуваченою, після ДТП потерпілий лікувався в стаціонарі та продовжує лікування амбулаторно, що порушило звичний для нього спосіб життя та доставляло масу страждань і хвилювань, суд вважає ці страждання інтенсивними та такими, що вимагають належного відшкодування, тому враховуючи розмір майнової шкоди, період лікування потерпілого та наслідки отриманої ним травми, суд прийшов до висновку, що стягненню на його користь підлягає 39516 грн. 59 коп. в якості відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Мотиви суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах №372/3192/18 від 25.08.2020 та № 477/874/19 від 29.06.2022.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у судовому засіданні потерпілим не було надано доказів розміру моральних страждань, які б були рівнозначними сумі стягнутої моральної шкоди, то їх апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.

Різниця між моральною та матеріальною шкодою у тому, що вона має немайновий характер та може полягати у негативних наслідках, які було спричинено протиправними діяннями та низкою інших факторів, передбачених законодавством України.

Апеляційний суд враховує позицію представника потерпілого, яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника обвинуваченої та зазначила, що потерпілому внаслідок ДТП була дуже пошкоджена нога, він переніс декілька операцій, внаслідок чого потерпілий, який професійно займався спортом, втратив можливість їм займатися, разом з тим, він постійно відчуває біль в нозі, до якого вже навіть звик.

Критерії компенсації фізичних і моральних страждань є різними, оскільки фізичні страждання викликаються фізичною шкодою, що заподіюється в матеріальній сфері, вони підлягають об`єктивнішій оцінці, тобто за своїм змістом компенсація фізичних страждань може наближатися до відшкодування. І зовсім інша ситуація складається з компенсацією моральних страждань, що викликані шкодою, яка заподіяна в ідеальній (духовній) сфері.

Попри взаємозв`язок моральної та фізичної шкоди, в кримінальному провадженні є необхідність відмежування моральних страждань від фізичних як самостійних видів шкоди - моральної і фізичної. Потерпілий має право на компенсацію моральної шкоди, що заподіяна йому в результаті будь-якого кримінального правопорушення, не лише такого, що раніше спричинило фізичну шкоду.

Виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Отже, враховуючи, що моральна шкода ОСОБА_10 заподіяна діями обвинуваченої ОСОБА_9 , що призвели до втрати здоров`я, розмір призначеного йому грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 39516,59 грн., на думку колегії суддів, є цілком справедливим та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано матеріальний стан самої обвинуваченої, то їх колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки всі доводи зазначені апелянтом, а саме те, що обвинувачена є внутрішньо-переміщеною особою з м. Сніжне Донецької області, не працює, є студенткою 4 курсу медичного інституту Сумського державного університету, на даний момент вона вимушена була ще раз покинути своє місце проживання в зв`язку з російською агресією, виїхала до Польщі, продовжує своє навчання дистанційно, її батько є добровольцем ЗСУ, згідно змісту оскаржуваного вироку, були враховані судом при винесенні рішення.

Що стосується тверджень апелянта про те, що сума стягнутих витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн є дуже завищеною та необґрунтованою, виходячи зі складності справи ( обвинувачена визнавала вину у вчиненні злочину невеликої тяжкості, своєї причетності до ДТП не заперечувала, активно сприяла встановленню обставин справи) та кількості судових засідань, в яких брали участь представники потерпілого, то їх колегія суддів визнати обґрунтованими не може з огляду на наступне.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 29 червня 2022 року (справа № 477/874/19) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта та п`ята статті 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16 липня 2020 року між Адвокатським об`єднанням «Веріта Груп» і ОСОБА_10 було укладено договір про участь адвоката у кримінальному процесі, на підставі якого представники потерпілого адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , приймали участь в судових засіданнях по даному кримінальному провадженню Також в матеріалах мається рахунок на оплату № 127 від 11 січня 2021 року, згідно якого за надання правової допомоги в кримінальному процесі згідно договору ОСОБА_15 має сплатити 10000 грн., детальний акт виконаних робіт (надання послуг) по кримінальному провадженню № 592/13/21 № 91 від 03.12.2021, згідно якого загальна вартість робіт (послуг) склала десять тисяч гривень та квитанція від 03.12.2021 про сплату ОСОБА_10 10 000 грн за рахунком 127 від 11.01.2021.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. процесуальних витрат на правову допомогу та не вбачає підстав для відмови у задоволенні вимог ОСОБА_10 в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу, як того просить апелянт.

З огляду на вищевикладене підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_9 колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга захисника обвинуваченої не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року, відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4