Провадження № 11-кп/819/33/23 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: заходи медичного характеру
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , щодо якого вирішується питання,

представників КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги»

-ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 грудня 2021 року, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дем`янівка, Нижньосерогозького р-ну, Херсонської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено в задоволенні заяви Директора Комунального некомерційного підприємства «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради про припинення щодо ОСОБА_8 застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2021 року щодо ОСОБА_8 змінено раніше застосовані заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом на заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Херсонської обласної психіатричної лікарні від 25.11.2021 року №123 ОСОБА_8 потребує припинення застосування примусового заходу медичного характеру, оскільки відповідно до вказаного висновку відсутні агресивні тенденції, протягом останніх семи місяців поведінка носить стабільно впорядкований характер. Сформовані позитивні соціальні установки. Підстав для перебування ОСОБА_8 у відділенні для пацієнтів, до яких застосовано ПЗМХ немає, застосування ПЗМХ стосовно останнього є недоцільним, ще й оскільки це заважає останньому вирішенню його соціальних питань.

З урахуванням викладеного, Директор КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР звернувся до суду із заявою про припинення застосованих щодо ОСОБА_8 заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу (відділення) із звичайним наглядом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви Директора Комунального некомерційного підприємства «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради про припинення щодо ОСОБА_8 застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подала на неї апеляційну скаргу, в якій ставить питання про її скасування та задоволення заяви Директора Комунального некомерційного підприємства «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради про припинення щодо ОСОБА_8 застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ч.1,2 статті 514 КПК України визначено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів Херсонської обласної психіатричної лікарні від 25.11.2021 року №123 за формою 104/о громадянин ОСОБА_8 потребує припинення застосування примусового заходу медичного характеру. Обґрунтування необхідності припинення примусового заходу наступне: діагноз: розумова відсталість у ступені помірно вираженої розумової відсталості (імбецильність), виражений психопатоподібний дефект, стан компенсації, протягом останніх 7 місяців поведінка хворого носить стабільно впорядкований характер, відсутні агресивні тенденції та будь-які інші ознаки соціальної небезпеки. Стан хворого такий, який передбачає перебування хворого у будинку-інтернаті. На теперішній час підстав для перебування ОСОБА_8 у відділенні для пацієнтів, до яких застосовані ПЗМХ немає, судом не вирішено питання щодо продовження, зміни або припинення ПЗМХ. Застосування ПЗМХ стосовно ОСОБА_8 є недоцільним, оскільки заважає вирішенню його соціальних питань.

У судовому засіданні лікар-психіатр пояснила, що на даний момент стан хворого стабільний та не потребує перебування у відділенні для пацієнтів, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, раніше застосовані примусові заходи медичного характеру не припинені та не вирішення питання щодо їх припинення не дають можливості оформити необхідні документи для поміщення ОСОБА_8 до будинку-інтернату.

Разом з тим, незважаючи на викладене, судом в задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисникаОСОБА_7 , ОСОБА_8 , щодо якого вирішується питання, представників КНП «Херсонський обласний заклад за надання психіатричної допомоги ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляційної скарги захисника, думку прокурораОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

На переконання колегії суддів, ухвалене судом першої інстанції рішення є належно обґрунтованим та мотивованим з огляду на таке.

Згідно ч.1-3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про психіатричну допомогу" питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

Доводи сторони захисту про наявність підстав для припинення застосованих щодо ОСОБА_8 заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу (відділення) із звичайним наглядом, є безпідставними.

Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.11.2021 року за №123 щодо ОСОБА_8 , доякого застосовуються примусові заходи медичного характеру, на сьогодні він за психічним станом має розумову відсталість у ступені помірно вираженої розумової відсталості (імбецильність), психопатоподібний дефект, стан компенсації. Протягом останніх 7 (семи) місяців поведінка хворого носить стабільний характер, відсутні агресивні тенденції та будь-які інші ознаки соціальної небезпеки. Сформовані позитивні соціальні установки. За минулий час стан хворого залишається стабільним, відсутні активні ознаки психічного розладу (галюцинації, маячення тощо), не виявляє протягом тривалого періоду агресивних тенденцій. Психічний стан: свідомість не порушена, орієнтований примітивно. Настрій рівний. Словниковий запас обмежений. Мова з порушенням артикуляції. Рівень загальних знань низький. Мислення примітивне, торпедне, абстрагування недоступно. Не проявляє ініціативи на час бесіди. Не заперечує скоєне, виказує формальний жаль. За своїм психічним станом потребує запровадження реабілітаційних заходів вирішення соціальних питань (переведення до будинку інтернату психічнохворих, де умові перебування передбачають інші аспекти догляду та нагляду).

Як правильно вказано судом першої інстанції, зазначений вище висновок в цілому не доводить того, що покращення психічного стану ОСОБА_8 на дату звернення до суду із заявою носить стабільний та тривалий характер, що він спроможний дотримуватися підтримуючого лікування самостійно. Також, цей висновок не доводить і те, що особа видужала або внаслідок змін її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, що психічний стан на час звернення із заявою до суду змінився на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.

Так, у висновку зазначено, що стан ОСОБА_8 покращився на тлі лікування, як і зазначено про те, що останній потребує запровадження реабілітаційних заходів вирішення соціальних питань (переведення до будинку інтернату психічнохворих, де умові перебування передбачають інші аспекти догляду та нагляду), тобто висновок не містить вказівку на те, що ОСОБА_8 за своїм психічним станом формально розуміє про свою хворобу та доводить готовність до самостійного лікування та самоконтролю щодо регулярного тривалого прийняття ліків.

В судовому засіданні лікарем було підтверджено, що ОСОБА_8 для забезпечення стабільного стану його психічного здоров`я потребує постійного приймання медичних препаратів, самостійно він приймати їх не зможе, лише під контролем лікарів, чи осіб, які б могли забезпечити нагляд за ним та прийняття ліків.

Разом з тим, під час судового засідання суду першої інстанції ОСОБА_8 підтвердив, що родичів, які б могли забезпечити нагляд за ним та прийняття ліків, він не має.

Крім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, висновок комісії лікарів психіатрів не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у заяві керівника закладу з надання психіатричної допомоги.

Також, колегія суддів приймає до уваги і те, що ОСОБА_8 було вчинене суспільно небезпечне діяння, яке підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.101КК України (в ред.1960), до нього застосовувались примусові заходи медичного характеру, але після їх припинення у 1999 році він знову вчинив аналогічне суспільно небезпечне діяння, спрямоване проти життя людини, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його дій і його особи в цілому. ОСОБА_8 перебуває на примусовому лікуванні в закладах охорони здоров`я з 30.06.1999 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2021 року змінені раніше застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного відділення із звичайним наглядом. Тобто, з наявних документів, висновку та пояснень лікаря вбачається, що стан стійкої ремісії на час надання висновку комісії лікарів вдалося досягти завдяки постійному медикаментозному лікуванню, яке надається ОСОБА_8 , саме у медичному закладі з надання психіатричної допомоги.

Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру, а тому з урахуванням вищевикладеного, судом першої інстанції не встановлено підстав, саме для припинення застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 ..

З урахуванням того, що хвороба ОСОБА_8 носить хронічний характер, зважаючи на вчинення ним кримінально суспільно небезпечних діянь, спрямованих проти життя людини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що мета застосування примусових заходів медичного характеру на час звернення до суду із заявою про їх припинення не була досягнута, а стан здоров`я ОСОБА_8 не змінився і він становить суспільну небезпеку для себе та оточуючих.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 грудня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні заяви Директора Комунального некомерційного підприємства «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради про припинення щодо ОСОБА_8 застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4