Провадження №11-кп/801/443/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Вінниця

Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарями: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 року у об"єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000839, №001441 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч. 2 ст.345, ч. 2 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_8

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 року в частині призначеного покарання ОСОБА_8 у зв"язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розмір є несправедливим через суворість змінити, призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнивши її від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

Обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 року змінити в частині призначеного покарання, застосувати вимоги ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 року визнано винуватою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.04.2019 року по 10.04.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дати фактичного затримання на виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на користь держави за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 797,88 грн.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2020 (№127/18532/20) якою накладено арешт на майно, а саме: два кондиціонера для волосся марки «СНІ», серії «Keratin», які були вилучені 26.08.2020, за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського, 11А, скасовано.

Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачена вчинила кримінальні правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 08.04.2019, близько 13 години 30 хвилин, у проїзді між будинками №4 та №8 по вул. Брацлавській м. Вінниці , співробітники слідчо-оперативної групи Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області у складі: слідчого - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , який відповідно до витягу з наказу №214 від 30.11.2016 Головного управління національної поліції у Вінницькій області був призначений на посаду слідчого СВ Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, оперуповноваженого - капітана поліції ОСОБА_11 , який відповідно до витягу з наказу №67 від 17.04.2018 Головного управління національної поліції у Вінницькій області був призначений на посаду оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, поліцейського водія логістики - старшого сержанта ОСОБА_12 , призначеного на посаду відповідно до витягу з наказу №214 від 30.11.2016 ГУНП у Вінницькій області, та експерта-криміналіста ОСОБА_13 , які згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівниками правоохоронної органу та які, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» виконували обов`язки з протидії злочинності, повертаючись після обслуговування виклику з місця скоєння квартирної крадіжки, помітили особу матеріали досудового розслідування відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, та раніше судимого ОСОБА_14 біля легкової автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 . У зв`язку з виниклою підозрою щодо їх причетності до вчинення крадіжки чужого майна з квартири вказані працівники поліції підійшли до останніх.

Працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були одягнені відповідний формений одяг із знаками розрізнення, представились ОСОБА_14 та особі, матеріали досудового розслідування відносно яке виділено у окреме кримінальне провадження, при цьому пред`явили свої службові посвідчення та повідомили їм про те, що з`ясовують обставин скоєної квартирної крадіжки, і попросили ОСОБА_14 і особу, матеріал досудового розслідування відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, повідомити, де вони перебували за дві години до цього, н підставі ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» висловили особі досудове розслідування відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, законну вимогу надати документ, що підтверджує його особу, на що останній не відреагував та почав помітно нервувати.

У цей час до працівників поліції ОСОБА_11 і ОСОБА_12 підійшла ОСОБА_8 , яка згідно довідки КЗ ВОНД «Соціотерапія від 09.04.2019 №101, 08.04.2019 перебувала у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання метадону, та інші члени слідчо-оперативної групи ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

На пропозицію ОСОБА_11 відповідно до ст. 31, 34 Закону України «Про Національну поліцію» відчинити вищевказаний припаркований автомобіль ОСОБА_14 погодився, проте, ОСОБА_15 , намагаючись завадити це зробити, усвідомлюючи, що перед нею працівники правоохоронного органу маючи намір перешкодити здійсненню ними службових обов`язків та можливому вилученню ними речових доказів, почала здійснювати опір законним вимогам цих працівників, що полягав у протидії здійснення поверхневої перевірки транспортного засобу і речей, що знаходились у його салоні та могли бути предметами чи засобами злочинної діяльності, а саме дістала з салону автомобіля сумку чорного кольору та спробувала залишити місце події, однак, приблизно через 5 метрів була зупинена оперуповноваженим ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_15 , нічого не пояснюючи, намагалась викинути вказану сумку, проте, оперуповноважений ОСОБА_11 заважаючи її це зробити, висловив ОСОБА_15 законну вимогу припинити свої агресивні дії та заспокоїтись. Проте, ОСОБА_8 діючи умисно, маючи на меті перешкодити виконанню поліцейськими своїх службових обов`язків шляхом нанесення їм побоїв, завдала оперуповноваженому ОСОБА_11 один удар ногою в пах після чого по черзі ногами та рукою нанесла останньому удари по ногах та тулубу.

У свою чергу особа, матеріали досудового розслідування відносно яке виділено у окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи те, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який здійснює свої повноваження, також розпочав чинити активний фізичний опір - підбіг до оперуповноваженого ОСОБА_11 та штовхнув його, після чого наніс останньому два удари кулаком руки в обличчя. Далі слідчий ОСОБА_10 та водій ОСОБА_12 припинили незаконні дії ОСОБА_8 та особи, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, пояснивши останнім, що в разі продовження незаконних дій до них буде застосовано заходи фізичного впливу.

Не реагуючи на зауваження та законні вимоги співробітників поліції, ОСОБА_8 , поводячись агресивно, умисно продовжувала свої злочинні дії, спрямовані на перешкоджання законним діями працівника поліції, знову намагалась викинути вищевказану сумку, та коли слідчий ОСОБА_10 намагався припинити її дії, діючи умисно, нанесла ОСОБА_10 удари ногою в пах і по ногах та удари рукою по обличчю. В свою чергу особа, досудове розслідування відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, діючи умисно, наніс декілька ударів руками по тулубу ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , після чого при спробі його затримання пручався, намагався вирватись, відштовхував від себе працівників поліції, нецензурно висловлювався до них та при цьому розмахував руками в хаотичному порядку, крім цього шарпаючи за формений одяг ОСОБА_11 , розірвав кишеню на форменній кофті останнього, чим завдав ОСОБА_11 , відповідно до висновку експерта Вінницького КНДІСЕ за результатами проведення товарознавчої експертизи №4680-4681/19-21 від 26.06.2019, матеріального збитку на суму 216,30 гривень.

Враховуючи, що особа, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, чинив опір працівникам правоохоронного органу та своїми діями міг завдати шкоди собі та оточуючим, працівники поліції, діючи відповідно до ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», одягнули на нього кайданки, завівши руки йому за спину та посадили його до службового автомобіля з метою транспортування його до відділення поліції для фіксування правопорушень.

Після доставлення до приміщення відділення поліції особа, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, продовжуючи свої незаконні дії, які пов`язані з активним фізичним опором працівникам правоохоронного органу, унеможливлюючи своєю поведінкою здійснення працівниками поліції своїх службових обов`язків, в тому числі по затриманню його та ОСОБА_8 та документуванню вчинених ними правопорушень, перебуваючи у фойє приміщення Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області, що за адресою: м. Вінниця, вул. О. Довженка, 73 (1-й поверх), 08.04.2019, близько 14 години 30 хвилин, підійшов до вікна службового приміщення та умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, чотирма ударами голови розбив скло вікна, вартість якого відповідно до висновку експерта Вінницького КНДІСЕ за результатами проведення товарознавчої експертизи № 4680-4681/19-21 від 26.06.2019 визначити не представилось можливим.

Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення опору працівникам правоохоронного органу з метою перешкоджання здійсненню працівниками поліції своїх службових обов`язків в тому числі по затриманню її та особи, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, та документувань вчинених ними правопорушень, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій перебуваючи у фойє вищевказаного приміщення, підійшла до розбитого особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, вікна, та взявши до рук уламок розбитого скла приставила його собі до горла, та вимагаючи присутності керівництва правоохоронних органів, почала погрожувати вчиненням самогубства у зв`язку з її побиттям поліцейськими, вдаючись до крику та забороняючи будь-кого наближатись до неї, чим на час, близько 5 хвилин, унеможливила нормальну роботу підрозділу поліції та налякала сторонніх відвідувачів цього підрозділу.

Крім того, ОСОБА_8 , 08.04.2019, близько 13 години 30 хвилин, у проїзді між будинками №4 та №8 по вул. Брацлавській м. Вінниці , співробітники слідчо-оперативної групи Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області у складі: слідчого - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , який відповідно до витягу з наказу №214 від 30.11.2016 Головного управління національної поліції у Вінницькій області був призначений на посаду слідчого СВ Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, оперуповноваженого - капітана поліції ОСОБА_11 , який відповідно до витягу з наказу №67 від 17.04.2018 Головного управління національної поліції у Вінницькій області був призначений на посаду оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, поліцейського водія логістики - старшого сержанта ОСОБА_12 , призначеного на посаду відповідно до витягу з наказу №214 від 30.11.2016 ГУНП у Вінницькій області, та експерта-криміналіста ОСОБА_13 , які згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівниками правоохоронної органу та які, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» виконували обов`язки з протидії злочинності, повертаючись після обслуговування виклику з місця скоєння квартирної крадіжки, помітили особу матеріали досудового розслідування відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, та раніше судимого ОСОБА_14 біля легкової автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 . У зв`язку з виниклою підозрою щодо їх причетності до вчинення крадіжки чужого майна з квартири вказані працівники поліції підійшли до останніх.

Працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були одягнені відповідний формений одяг із знаками розрізнення, представились ОСОБА_14 та особі, матеріали досудового розслідування відносно яке виділено у окреме кримінальне провадження, при цьому пред`явили свої службові посвідчення та повідомили їм про те, що з`ясовують обставин скоєної квартирної крадіжки, і попросили ОСОБА_14 і особу, матеріал досудового розслідування відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, повідомити, де вони перебували за дві години до цього, н підставі ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» висловили особі досудове розслідування відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, законну вимогу надати документ, що підтверджує його особу, на що останній не відреагував та почав помітно нервувати.

У цей час до працівників поліції ОСОБА_11 і ОСОБА_12 підійшла ОСОБА_8 , яка згідно довідки КЗ ВОНД «Соціотерапія від 09.04.2019 №101, 08.04.2019 перебувала у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання метадону, та інші члени слідчо-оперативної групи ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

На пропозицію ОСОБА_11 відповідно до ст. 31, 34 Закону України «Про Національну поліцію» відчинити вищевказаний припаркований автомобіль ОСОБА_14 погодився, проте, ОСОБА_15 , намагаючись завадити це зробити, усвідомлюючи, що перед нею працівники правоохоронного органу, маючи намір перешкодити здійсненню ними службових обов`язків та можливому вилученню ними речових доказів, почала здійснювати опір законним вимогам цих працівників, що полягав у протидії здійсненню поверхневої перевірки транспортного засобу і речей, що знаходились у його салоні та могли бути предметами чи засобами злочинної діяльності, а саме дістала з салону автомобіля сумку чорного кольору та спробувала залишити місце події, однак, приблизно через 5 метрів була зупинена оперуповноваженим ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_15 , нічого не пояснюючи, намагалась викинути вказану сумку, проте, оперуповноважений ОСОБА_11 заважаючи її це зробити, висловив ОСОБА_15 законну вимогу припинити свої агресивні дії та заспокоїтись. Проте, ОСОБА_8 діючи умисно, маючи на меті перешкодити виконанню поліцейськими своїх службових обов`язків шляхом нанесення їм побоїв, завдала оперуповноваженому ОСОБА_11 один удар ногою в пах після чого по черзі ногами та рукою нанесла останньому удари по ногах та тулубу.

У свою чергу особа, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи те, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який здійснює свої повноваження, підбіг до оперуповноваженого ОСОБА_11 та штовхнув його, після чого наніс останньому два удари кулаком руки в обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, синця на обличчі, які відповідно до висновку ВОБ СМЕ №541 від 18.06.2019 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (більше шести але менше 21 дня) розлад здоров`я.

Далі слідчий ОСОБА_10 та водій ОСОБА_12 припинили незаконні дії ОСОБА_8 та особи, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, пояснивши останнім, що в разі продовження незаконних дій до них буде застосовано заходи фізичного впливу.

Нереагуючи на зауваження та законні вимоги співробітників поліції, ОСОБА_8 , поводячись агресивно, умисно продовжувала свої злочинні дії - знову намагалась викинути вищевказану сумку, та, коли слідчий ОСОБА_10 намагався припинити її дії, діючи умисно, нанесла ОСОБА_10 удари ногою в пах і по ногах та удари рукою по обличчю. В свою чергу особа, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, діючи умисно, наніс декілька ударів руками по тулубу ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , після чого при спробі його затримання пручався, намагався вирватись, відштовхував від себе працівників поліції, та хапаючи ОСОБА_12 за кисті рук, силою відводив їх від себе, чим спричини: ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді садна правої кисті руки, яке відповідно до висновку ВОБ СМЕ №542 від 18.06.2019 належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел спрямований на заподіяння працівникам поліції тілесних ушкоджень особа, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, намагаючись вирватись, при спробі його затримання, нецензурне висловлювався до поліцейських, розмахував руками та ногами в хаотичному порядку, при цьому наніс ОСОБА_12 удар ногою в пах, чим спричинив1 останньому тілесне ушкодження у вигляді синця ділянки калитки, яке відповідно до висновку ВОБ СМЕ №542 від 18.06.2019 належить до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого шарпаючи за формений одяг ОСОБА_11 , розірвав кишеню на форменій кофті останнього, чим завдав ОСОБА_11 , відповідно до висновку експерта Вінницького КНДІСЕ за результатами проведення товарознавчої експертизи №4680-4681/19-21 від 26.06.2019, матеріального збитку на суму 216,30 гривень.

Після доставлення до приміщення Лівобережного відділення поліції ОСОБА_8 , продовжуючи свої незаконні дії, які пов`язані з умисним нанесенням тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, виходячи з території Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області, що за адресою: м. Вінниця, вул. О. Довженка, 73, близько 15 години, підійшла до ОСОБА_11 та умисно рукою подряпала йому обличчя в області лівого ока, спричинивши ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді садна обличчя, яке відповідно до висновку ВОБ СМЕ №541 від 18.06.2019 належить до легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_8 , спільно із невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 26 серпня 2020 року о 15:16 годині, перебували у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де здійснює свою підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_16 . У цей час у ОСОБА_15 та невстановленої слідством особи виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна для чого вони, усно домовившись між собою, вступили у попередню змову та розподілили ролі.

Реалізуючи свій злочинний умисел та вказану попередню змову, переслідуючи корисливу мету легкої наживи та незаконного збагачення, будучи впевненими, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, заздалегідь розділивши ролі, ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа, таємно, шляхом вільного доступу, взяли з прилавків наведеного магазину два кондиціонера для волосся відновлюючих кератинових, марки «СНІ», серії «Keratin», вартість яких, згідно висновку експерта Вінницького КНДІСЕ №6616/20-21 від 25.09.2020, станом на момент вчинення злочину становить 996,60 грн.

В подальшому, ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, разом з викраденим майном пройшли через касу магазину, не розрахувавшись за товар та залишили приміщення магазину, після чого викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, тим самим спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_16 на загальну суму 996,60 грн.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала свою вину та розкаялась, прокурором в дебатах була висловлена думка про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та звільнення її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпілі по справі цивільних позовів не заявляли та подали до суду відповідні заяви про відсутність претензій до ОСОБА_8 , в яких просили не позбавляти волі останньої.

Суд, призначаючи покарання, належним чином не врахував тяжкість вчинених злочинів, а також ті обставини, що у ОСОБА_8 на утриманні малолітній син, відсутні скарги за місцем проживання, її відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом"якшує покарання відповідно до ч.1 ст. 66 КК України щире каяття, молодий вік обвинуваченої.

Крім того, ОСОБА_8 хворіє на ряд важких хвороб і потребує негайного оперативного втручання.

Таким чином, попри зазначені обставини, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, наявності обставин, що пом"якушують покарання, суд призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої та обставинам інкримінованих їй злочинів, що відповідно до ч.2 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку суду.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 мотивовано тим, що суд призначаючи міру покарання не врахував вимоги ст. 50, ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року порушив принцип диспозитивності та взяв на себе функції обвинувачення.

Судом при призначенні покарання не враховано думку потерпілих, які жодних претензій до обвинуваченої не мають та просили суд суворо не карати та не позбавляти волі.

Обвинувачена ОСОБА_8 вказує, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вину визнала повністю, щиро розкаялася, раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, активно сприяла розкриттю злочинів на досудовому слідстві, під час судового розгляду давала послідовні покази, тому не становить суспільної небезпеки.

Також судом не було дано оцінки пом"якшуючим обставинам, невмотивовано чому суд категорично відхилив прохання про застосування ст. 75 КК України, маючи на це достатню кількість законних підстав, не звернув увагу на прохання не позбавляти волі та надати можливість довести суспільству її громадську гідність, та поряд з цим не взяв до уваги те, що на утриманні у обвинуваченої знаходиться малолітня дитина, матір пенсіонерка, а вона сама хворіє.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисника, обвинуваченої, захисника ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задоволити, обвинувачену ОСОБА_8 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг захисника, обвинуваченої, суд вважає, що в задоволенні апеляційних скарг захисника, обвинуваченої слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч. 2 ст.345, ч. 2 ст.185 КК України у апеляційній скарзі захисника, обвинуваченої не оспорюється.

Перевіривши обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої з урахуванням її ставлення до вчиненого, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для зміни вироку суду в частині призначення покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності у суду обґрунтованих підстав дійти висновку, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої ОСОБА_8 , прийнявши до уваги заяви потерпілих, наявну обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України, що пом"якшує покарання щире каяття, обставину, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої буде покарання у виді позбавлення волі, належним чином умотивувавши своє рішення.

Перевіряючи рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що покарання у виді позбавлення волі відповідає положенням ст. 50 КК України та не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки обставини вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень свідчать про те, що її дії підривають авторитет працівників правоохоронних органів, яким було заподіяно обвинуваченою ОСОБА_8 також шкоду здоров`ю під час вчинення кримінальних правопорушень.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції наявні підстави для зміни міри покарання.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р.«Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Також суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції за ч.2 ст. 185 КК України визначив покарання, яке не відповідає обставинам кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особи обвинуваченої ОСОБА_8 , думки потерпілого ОСОБА_16 , який щодо виду та міри покарання покладався на розсуд суду, претензій не має, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне визначити ОСОБА_8 покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі, що відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, які згідно ст. 12 КК України є нетяжким та тяжким злочинами, особи ОСОБА_8 , яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, вину визнала, розкаялася, за місцем проживання скарг від мешканців будинку на ОСОБА_8 до ТОВ «ЖЕО» не надходило, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 має на утриманні сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно виписки із медичних документів має ряд хронічних захворювань, згідно акту № 10997 за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_8 виховує сина сама, претензій від сусідів немає, думки потерпілих , а саме потерпілого ОСОБА_11 , який просив обвинувачену суворо не карати, претензій до неї не має, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , які щодо призначення виду та міри покарання покладалися на розсуд суду, наслідків, обставини, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, обставини, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, наявні підстави для призначення менш суворого покарання за вказані кримінальні правопорушення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України підставою для зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414,419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги задоволити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.342, ч. 2 ст.345, ч. 2 ст.185 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 342 КК України покарання у виді одного року позбавлення волі; ч.2 ст. 345 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі; ч.2 ст. 185 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді двох років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4