Вирок

Іменем України

25.09.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000158 від 23.02.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Воля-Старицька Яворівського району Львівської області, неодруженого, із неповною середньою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Галицького районного суду м. Львова від 09.08.2023 року за ч.1 ст.263, ч.4 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2023 року близько 15:58 год. ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102 - ІХ (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 131, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із салону кузова автомобіля, належного ТзОВ «Нова Пошта», який був припаркований поряд із відділенням №66 ТзОВ «Нова Пошта», картонну коробку, у якій знаходилась «Йогуртниця» вартістю 900 грн., за збереження та доставку якої відповідно до п.4.1.2. Публічного договору відповідає ТзОВ «Нова Пошта», чим спричинив ТзОВ «Нова Пошта» матеріальну шкоду на загальну суму 1005,03 грн. В подальшому ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив усі обставини його вчинення. Пояснив, що дійсно в один із днів лютого 2023 року в денний час доби, прямуючи по вул. Городоцька у м. Львові, побачив, як працівники «Нової Пошти» поблизу поштового відділення вантажать поштові відправлення у службовий автомобіль. У зв`язку з цим в нього виник умисел заволодіти майном, щоб викрадене продати, а виручені кошти витратити на свої потреби. Коли працівники «Нової Пошти» в чергове заклали в автомобіль посилки і повернулись до відділення за новою партією, він з кузова автомобіля взяв одну коробку і з нею пішов по вул. Городоцькій в напрямку ринку «Привокзальний», де в подальшому продав незнайомій особі йогуртницю, яка була у цій коробці, за 500 грн. За виручені кошти придбав продукти і алкоголь. У вчиненому кається, просить суворо не карати, цивільний позов, заявлений потерпілою юридичною особою, визнає повністю.

Представник потерпілої юридичної особи ТОВ «Нова Пошта» - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, у поданому в кримінальному провадженні цивільному позові просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «Нова Пошта».

З урахуванням поданої представником потерпілої юридичної особи (представником цивільного позивача) заяви, положень ст.ст.325, 326 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності такого представника, який до суду не з`явився та у поданій заяві висловив свою позицію щодо розгляду справи і заявленого ним у кримінальному провадженні цивільного позову, на якому наполягає, без його участі, визнання обвинуваченим цивільного позову, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі представника потерпілої юридичної особи (представника цивільного позивача), оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючи даних на його особу та документів, що стосуються пред`явленого у кримінальному проваджені цивільного позову та речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання обернути чуже майно на свою користь, неправомірно збагатитися шляхом вчинення крадіжки, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним у розкритті кримінального правопорушення, обмежену осудність обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який вину у скоєному визнав, раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння корисливих кримінальних правопорушень проти приватної власності, ніде не працює, веде бродяжницький спосіб життя, нейтрально характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, водночас з липня 2022 року перебуває на обліку в лікаря-психіатра КНП «Новояворівська лікарня імені Юрія Липи» з діагнозом «розумова відсталість легкого ступеня».

Беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, а також дані щодо стану здоров`я обвинуваченого дають підстави для призначення покарання на рівні мінімальної межі, визначеної в санкції ч.4 ст.185 КК України.

З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також приймає до уваги те, що останній вироком Галицького районного суду м. Львова від 09.08.2023 року у справі №461/5412/19 засуджений за вчинення 25.03.2019 року та 03.01.2023 року кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. З урахуванням того, що новий злочин, за який ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено до постановлення вироку Галицького районного суду м. Львова від 09.08.2023 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Суд зважає на те, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №236 від 16.03.2023 року, складеного головним судово-психіатричним експертом Львівської філії ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України» ОСОБА_7 за результатами проведення у справі амбулаторної судово-психіатричної експертизи, у період інкримінованих дій ОСОБА_4 психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв легку розумову відсталість в ступені помірно вираженої дебільності з вираженими емоційно-вольовими розладами. Як констатовано у висновку експерта, наявний у ОСОБА_4 інтелектуальний недорозвиток, виражені емоційно-вольові порушення мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку у досліджуваній ситуації. Тому в період інкримінованих йому дій ОСОБА_4 не був здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

У даному випадку, з урахуванням висновку судово-психіатричного експерта, вбачається, що у період вчинення інкримінованих ОСОБА_4 суспільно небезпечних дій останній перебував в стані обмеженої осудності, що згідно положень ч.2 ст.20 КК України враховується судом як пом`якшуюча покарання обставина. Водночас суд не вбачає наявності підстав для вирішення питання про застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру, адже у дослідженому висновку експерта сформульовано категоричний висновок про відсутність потреби у цьому.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 свій висновок підтвердив, додатково пояснив, що розумова відсталість та інтелектуальна недорозвиненість ОСОБА_4 не можуть бути піддані лікуванню, адже розумова відсталість медикаментозно не лікується, а інтелектуальна недорозвиненість є соціальною категорією, відповідний стан формується, в тому числі, оточенням. Як зазначив експерт, обвинувачений ОСОБА_4 є обмежено осудним, соціально занедбаним, своєї сім`ї не має, родина його не приймає, у зв`язку з чим останній веде бродяжницький спосіб життя, зловживає алкоголем, живе за рахунок крадіжок. За своїм психічним станом ОСОБА_4 розуміє, що крадіжки вчиняти не можна, але вдається до таких і не пручається цьому, підтримує стосунки із такими ж соціально занедбаними особами. При цьому, наголосив, що стосовно ОСОБА_4 неодноразово проводились судово-психіатричні експертизи, враховуючи, що відносно останнього розслідується значна кількість кримінальних справ. З особистих спостережень експерта слідує, що, первісно будучи доставленим на експертизу, ОСОБА_4 був у вкрай занедбаному стані - брудний, з явними ознаками зловживання алкоголем тощо, в подальшому, після взяття обвинуваченого під варту, стан останнього покращився, в силу того, що ним під вартою опікуються, він одягнутий у чистий одяг, нагодований, що свідчить про належне соціальне опікування ним в умовах тримання під вартою за обставин, коли родина від нього відцуралася. Наголосив, що застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує, показань для цього за вищеописаних обставин немає.

Суд враховує пояснення експерта, надані ним безпосередньо в судовому засіданні під час допиту, адже такі є логічними, послідовними, не суперечать раніше наданому експертом висновку та вказують на те, що прямих медичних показів для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру немає, адже його інтелектуальна занедбаність є соціально зумовленою, а наявна легка форма розумової відсталості не може піддаватися медичному лікуванню. Підстави ставити під сумнів висновки експерта відсутні.

У справі ТОВ "Нова Пошта» заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, на суму 1005 грн. 00 коп. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявлений до нього у кримінальному провадженні цивільний позов визнав.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного суд вважає, що із ОСОБА_4 слід стягнути на користь ТОВ «Нова Пошта» шкоду, завдану злочином, на зазначену у цивільному позові суму, оскільки така підтверджується належними та допустимими доказами, наданими суду, зокрема квитанцією №01ЕС-4Н4М-30И6-3240 від 17.02.2023 року, дослідженою в судовому засіданні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, визначеним вироком Галицького районного суду м. Львова від 09.08.2023 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_4 з 01.05.2023 року.

Цивільний позов потерпілої юридичної особи - ТОВ «Нова Пошта» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями, - задоволити.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (м. Київ, вул. Столичне шосе, 103, корпус 1, поверх 9, код ЄДРПОУ - 31316718) 1005 (одну тисячу п`ять) гривень 00 коп. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином.

Речовий доказ у справі - DVD-R-диск із відеозаписом з камер відеоспостереження відділення №66 ТОВ «Нова Пошта» у м. Львові за 15.02.2023 року, - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000158 (у матеріалах досудового розслідування).

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1