Провадження №: 1-кп/752/1754/23
В И Р О К

Іменем України

17 серпня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0000123 відносно обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, Київської області, громадянина України, старшого солдата, із загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

з участю сторін кримінального провадження -

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

01.12.2022 року, приблизно о 08 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_3 , будучи стільцем 2 відділення 2 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , старшим солдатом у порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з мотивів тимчасово ухилятись від військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, що дислокувалась по АДРЕСА_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не повязуючи його з використанням службових обовязків до 01.05.2023 року, тобто до моменту добровільного зявлення до розташування військової частини НОМЕР_1 .

Тобто, ОСОБА_3 , визнається винним за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив вищезазначені обставини. Щиро розкаявся та пояснив, що 01.12.2022 року, приблизно о 08 год. 00 хв., перебуваючи на позиції у м. Києві, командир повідомив, що надійшло розпорядження їхати до м. Бахмута. Напередодні його мали відпустити додому, проте цього не зробили. Потім, він покинув військову частину, вважаючи що вчиняє правильно. Протягом 5 місяців весь час перебував вдома, чекаючи на виклик до частини. На той час він зустрічався з дівчиною і наприкінці зими у неї стався викидень. На основі душевних страждань та переживань у нього порушилась психіка, почав займатись самореабілітацією. Потім повернувся на службу.

Щиро розкаявся, просив не позбавляти волі. Наявні в справі докази винуватості не оспорює.

Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сторони судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину - злочин, передбачений ч. 5 ст.407 КК України відноситься до тяжкого, обставини, які пом`якшують та відсутність обставин що обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до описової частини обвинувального акту, зокрема кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 , йому ставиться у вину лише самовільне залишення місця служби без поважних причин, в умовах військового стану. Вказаний злочин - самовільне залишення місця служби, вважається закінченим з моменту фактичного залишення місця дислокації, розташування, знаходження військової частини, в якій проходив службу ОСОБА_3 , тобто 01.12.2022 року. Іншого, зокрема і не зявлення вчасно на службу, пртягом якого періоду часу, обвинуваченому ОСОБА_3 , вину в підозрі та обвинувальному акті поставлено не було, а суд, згідно засад та інших вимог КПК України не може самостійно вийти за межі обвинувачення, збільшити його обсяг, тощо.

З огляду на викладене, відповідно до редакції ст. 75 КК України, станом на 01.12.2022 року, обмеження щодо призначння покарання з випробуванням за певний вид злочинів, зокрема і ст. 407 КК України - не було.

Враховуючи обставини справи, тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, суд вважає, що перевиховання та виправлення ОСОБА_3 , можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі. При цьому, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання, з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, при цьому покласти обов`язки передбачені ст.76 КК України.

На думку суду, обвинуваченому ОСОБА_3 , слід призначити мінімальний іспитовий строк, після спливу якого, такий буде вважатися несудимим та зможе боронити країну в лавах ЗСУ.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1