ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 628/258/17 Номер провадження 11-кп/814/248/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000783 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 07 липня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянина України, із середньою освітою, є особою -підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за:

-ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки на підставі п.п. 1, 2 ст. 76 КК України;

-ч. 1 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі.

Звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, згідно з п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 296 КК України.

Цивільний позов залишено без розгляду.

Дію запобіжного заходу у вигляді застави припинено та повернуто заставу ОСОБА_9 .

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

Так, 13.03.2016, близько 23 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні залу кафе «Фантазія», яке розташоване в м. Куп`янськ, Харківської області по вул. 1 Травня, буд. 6, у присутності сторонніх осіб, безпідставно наніс потерпілому ОСОБА_10 два удари кулаками лівої та правої руки в область обличчя, від чого останній впав на підлогу, спричинивши тим самим легкі тілесні ушкодження потерпілому.

Потім, вийшовши до тамбуру кафе «Фантазія» обвинувачений наніс ОСОБА_10 понад три удари кулаками обох рук в область голови, від яких потерпілий упав на підлогу, після чого ОСОБА_8 наніс йому ще понад п`ять ударів ногами в ліву частину голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку легкого ступеня та лінійного перелому лівої лобової кістки в ділянці лівої лобової пазухи з переходом на верхній край лівої орбіти, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та легкі тілесні ушкодження у виді травматичної екстракції двох зубів на верхній щелепі з саднами на верхній губі.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від поданої раніше апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі захисник просить визнати недопустимим доказом висновок експерта №594-КП/16 від 15 грудня 2016 року та перекваліфікувати діяння ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 121 КК України, ч. 1 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Свої вимоги обгрунтував тим, що у справі відсутні ренгенограми, які були предметом дослідження судово-медичного експерта, що виключає залучення як допустимого доказу сформованого на їх основі експертного висновку.

Також, зазначає, що суд не звернув уваги що дії обвинуваченого були спрямовані не на порушення суспільного порядку, а на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність перекваліфікувати діяння обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України в ході апеляційного розгляду не знайшли підтвердження.

Так у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що наніс два удари ОСОБА_10 за вказаних у обвинувальному акті обставин, проте заперечив ступінь їх тяжкості та наявність у його діянні ознак хуліганства. В обгрунтування позиції ОСОБА_8 сторона захисту просила визнати недопустимим доказом висновок експерта №594-КП/16 від 15 грудня 2016 року, який підтверджує наявність у ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. Проте, доводи сторони захисту спростовуються наступним.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду ВС від 27.01.2020 у справі №754/14281/17 зазначено, що відповідно до положень ст. 3, п. 15 ч. 1 ст. 7, ч. 13 ст. 22, 56, ч. 2 ст. 84 КПК України потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим. Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй такої медичної документації.

Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, якщо безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведеної експертизи №594-КП/16 від 15.12.2016, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, а саме ренгенограм, які були надані потерпілим ОСОБА_10 , та за результатами дослідження яких експертом було сформовано висновок №2919-ая/16 від 16.05.2016 , який врахований при складенні оскаржуваного висновку експерта. Процедура залучення інших спеціалістів для проведення експертиз передбачена Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи №6 від 17.01.1995.

Твердження обвинуваченого, що він наніс лише два удари потерпілому, які не могли спричинити тяжкі тілесні ушкодження, спростовуються також протоколом проведення слідчого експерименту від 15.12.2016 за участі потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якого потерпілий продемонстрував обставини за яких обвинувачений в приміщенні кафе наніс йому по черзі правою та лівою рукою два удари в область обличчя, а потім у коридорі - ще ряд ударів руками і ногами в область голови та обличчя, від чого ОСОБА_10 перебував у стані напівнепритомності.

З огляду на викладене аргументи сторони захисту про недопустимість як доказу висновку експерта від №594-КП/16 від 15.12.2016 щодо виявлених тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 та перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 на ч. 2 ст. 125 КК України, є необгрунтованими.

Доводи сторони захисту про відсутність у діянні обвинуваченого ознак хуліганства спростовуються наступним.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Відповідно до п. 5 зазначеної постанови за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Так ОСОБА_8 не заперечує, що наніс кілька ударів ОСОБА_10 у приміщенні залу кафе «Фантазія», куди його запросила знайома ОСОБА_11 відсвяткувати її День народження.

Також із заяви ОСОБА_10 від 14.03.2016 вбачається, що 13.03.2016, близько 23 год. 30 хв., у кафе «Фантазія» хлопець на ім`я ОСОБА_12 спричинив йому тілесні ушкодження.

Вказані докази є логічними, узгоджуються між собою та підтверджуються даними наявними у медичній карті №1354 стаціонарного хворого ОСОБА_10 , висновками судово-медичних експертиз №120-КП/16 від 15.03.2016, №212-КП/16 від 26.04.2016, №2919-ая/16 від 16.05.2016, №594-КП/16 від 15.12.2016, згідно яких у ОСОБА_10 виявлені легкі та тяжкі тілесні ушкодження, механізм та локалізацію спричинення яких він зазначив під час проведення слідчого експерименту 15.12.2016, а також протоколами пред`явлення особи для впізнання від 15.11.2016, відповідно до яких потерпілий та свідок ОСОБА_13 впізнали на фото ОСОБА_8 , як особу, яка нанесла удари ОСОБА_10 13.03.2016 в кафе «Фантазія».

Виходячи із вище викладеного, ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 у присутності інших людей, в обстановці проведення свята у громадському місці, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, є фізичною особою-підприємцем, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на своєму утриманні дитину 2008 року народження; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в межах санкцій статей, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того, судом враховано, що строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України закінчився, тому правильно звільнив його від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4