ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1731/23 Справа № 192/301/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, громадянина України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2023 року у задоволенні подання начальника Державної установи Солонянська виправна колонія (№ 21) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що суттєвих змін в особистості ОСОБА_7 за час відбування покарання не відбулось, вчинення ним нових злочинів не виключено. Суд зауважив, що ОСОБА_7 неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі, неодноразово звільнявся умовно-достроково, тобто розуміє якою має бути поведінка для можливості умовно-дострокового звільнення. При цьому, призначене покарання він сприймає не як належну міру відповідальності за вчинене, а як перешкоду для того способу життя, яке вважає для себе належним та гідним. Суд зазначив, що донька ОСОБА_7 народилась через декілька днів після вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, було вчинене ОСОБА_7 після народження доньки. Окрім цього, аналізуючи поведінку ОСОБА_7 за весь період відбування покарання, суд врахував, що з 06.05.2021 по 01.04.2022 він перебував на лікуванні в ДУ «Софіївська ВК (№55)» де отримав 3 заохочення у виді подяк. Разом з тим, прибувши до СВК№21 в квітні 2022 року вже після повномасштабного вторгнення РФ на територію України та важких боїв у рідному місті засудженого - м.Маріуполі, він за декілька місяців не показав, що стає на шлях виправлення у зв`язку з чим 01.07.2022 комісією установи СВК№21 ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до статті 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення. Згідно наявних в матеріалах особової справи характеристик засудженого ОСОБА_7 він у липні 2022 року характеризувався посередньо, а 27.07.2022 до нього було застосовано стягнення у виді догани за словесний конфлікт із іншим засудженим. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позитивна характеристика ОСОБА_7 протягом всього строку відбування покарання не знайшла свого підтвердження під час розгляду подання та вважав посилання на рівні взаємовідносини з іншими засудженими та участь ОСОБА_7 в організації виховних заходів, які проводяться в установі, реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення», у роботі самодіяльних організацій, такими, що не є доказами його виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути ухвалене судом рішення. ОСОБА_7 вважає, що своєю поведінкою він довів своє виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання щодо ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначене йому вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.09.2020 за ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.01.2020.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання, в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 04.06.2020.

За період перебування в Маріупольському СІЗО порушень режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 06.05.2021 по 01.04.2022 перебував на лікуванні в ДУ «Софіївська ВК (№55)», де порушень режиму відбування покарання не допускав, стягнень не мав, характеризувався добре, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці заохочений тричі.

В Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 19.04.2022, працевлаштований старшим днювальним відділення СПС№13, до праці ставиться сумлінно, характеризується позитивно, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці заохочений два рази, має одне стягнення, яке знято в порядку заохочення, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення», бере участь у роботі самодіяльних організацій, очолює раду колективу відділення.

15.10.2021 комісією установи відмовлено у застосуванні зміни до умов тримання відповідно до ст. 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України.

01.07.2022 комісією установи відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до статті 82 КК України.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, ОСОБА_9 має 4 заохочення у виді подяк, застосовані до нього 30.09.2021 за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці в 3 кварталі 2021 року, 04.01.2022 за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками роботи в 4 кварталі 2021 року, 23.01.2023 за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками роботи в 4 кварталі 2022 року.

За словесний конфлікт із засудженим на ОСОБА_7 27.07.2022 накладалось стягнення у виді догани.

В подальшому 13.10.2022 до ОСОБА_7 застосоване заохочення у виді знаття раніше накладеного стягнення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками роботи в 3 кварталі 2022 року.

Згідно з оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення не визначений, однак представник СВК №21 в судовому засіданні зазначив, що ризик оцінюється як середній.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений хоча і має загалом позитивну характеристику, проте до кримінальної відповідальності притягується не вперше, раніше неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі, неодноразово звільнявся умовно-достроково, тобто розуміє якою має бути поведінка для можливості умовно-дострокового звільнення. На переконання колегії суддів, поведінка останнього зводиться лише до виконання ним, як засудженим, покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, з матеріалів провадження вбачається, що 15.10.2021 комісією установи відмовлено у застосуванні зміни до умов тримання відповідно до ст. 100, 101 КВК України, а 01.07.2022 - у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до статті 82 КК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як й доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.

Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4