Номер провадження: 11/813/10/23
Справа № 523/1430/13- к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підсудних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на постанову Суворовського райсуду м. Одеси від 01.07.2022, якою кримінальну справу №5 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України повернуто для організації додаткового досудового розслідування

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною постановою суду 1-ої інстанції було задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 та кримінальну справу №5 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України повернуто для організації додаткового досудового розслідування, спрямованого на усунення неповноти та неправильності досудового слідства.

Підставою для повернення зазначеної кримінальної справи на додаткове досудове розслідування слугувало те, що з матеріалів справи не вбачається, яку шкоду завдано КС «Співдружність» та зазначеній кредитній спілці не було надано жодного статусу по справі, натомість, фінансова компанія повинна подати заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення та отримати статус потерпілого, що, на переконання суду, не дозволяє з впевненістю реконструювати досліджувану подію та встановити істину по справі, а встановлена неповнота проведених слідчих та процесуальних дій не може бути усунена в ході судового розгляду.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданій апеляції прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною постановою суду, вважаючи її незаконною з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що участь юридичної особи у кримінальному провадженні в якості потерпілого є новелою саме сучасного кримінального процесуального законодавства та не було передбачено в КПК в редакції від 1960, натомість, способом захисту своїх прав та законних інтересів у кримінальному процесі для юридичної особи, відповідно до діючого на той час законодавства, є право заявити цивільний позов та отримати статус цивільного позивача;

- суд не був позбавлений можливості, на підставі вимог ст. 50 КПК України (в ред. 1960), залучити до розгляду юридичну особу в якості цивільного позивача та безпідставно повернув справу на додаткове розслідування, натомість, за весь час досудового розслідування та судового розгляду з боку юридичної особи КС «Співдружність» будь-яких заяв чи клопотань не надходило.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить постанову суду скасувати та матеріали кримінальної справи №5 направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі, зі стадії попереднього розгляду.

Заслухавши доповідь суді, пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляції та просив її задовольнити, думку обвинувачених та захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінальної справи, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 КПК України (в ред. 1960), вирок, ухвала чи постанова суду 1-ої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції. Висновки суду 1-ої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч. 1 ст. 299 та ст. 301-1 цього Кодексу докази не досліджувалися, не перевіряються.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України (в ред. 1960), повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Положення ч. 1 ст. 275 КПК України (в ред. 1960) передбачають, що розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

На підставі аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінально-процесуального закону не дотримався з огляду на наступне.

Завданнями кримінального судочинства, відповідно до ст. 2 КПК України (в ред. 1960) є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» від 11.02.2005, повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.

Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст. 22 та 64 КПК України (в ред. 1960) не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).

Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Разом із тим, єдиною підставою для повернення зазначеної кримінальної справи №5 на додаткове досудове розслідування послугувало те, що в процесі досудового слідства не було визначено процесуального статусу КС «Співдружність» та не було зазначено, яку саме шкоду було завдано зазначеному кредитному союзу (т. 61, а.с. 94).

Водночас, на переконання апеляційного суду, зазначена судом обставина не є такою, яка не могла бути усунена під час судового розгляду, а також не свідчить про допущення органом досудового слідства неповноти або неправильності досудового розслідування.

Положення ст. 223 КПК України (в ред. 1960) встановлюють, що обвинувальний висновок складається з описової і резолютивної частини. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання. В резолютивній частині наводяться відомості про особу кожного з обвинувачених, коротко викладається суть пред`явленого обвинувачення з зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.

Так, на підставі аналізу змісту обвинувального висновку в кримінальній справі №5 вбачається, що зазначена кримінальна справа порушена за фактом привласнення, розтрати чужого майна шляхом зловживання посадовими особами КС «Одеський обласний союз військовослужбовців та співробітників силових структур Співдружність» (далі КС «Співдружність») своїм службовим становищем, вчинені в особливо великих розмірах, а також за фактом здійснення зазначеними посадовими особами операцій не банківських фінансових установ без спеціального дозволу (ліцензії), отримання якого передбачено законодавством, якщо це пов`язано з отриманням доходу у великих розмірах (т. 52, а.с. 168-289).

При цьому, приводом для відкриття кримінальної справи послугували заяви громадян щодо здійснення незаконних дій посадовими особами КС «Співдружність» та безпосереднє виявлення правоохоронними органами ознак складу злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202 КК України.

Окрім того, зазначена кримінальна справа була об`єднана із іншими двома кримінальними справами, порушеними стосовно ОСОБА_7 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України та їй було присвоєно №5 (т. 52, а.с. 169).

В ході досудового слідства було встановлено осіб, причетних до вчинення зазначених злочинів посадових осіб вищевказаного КС «Співдружність» ОСОБА_7 (в.о. голови правління), ОСОБА_10 (головний бухгалтер) та ОСОБА_8 (голова кредитного союзу).

Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачуються, серед іншого, у незаконному заволодінні шляхом зловживання посадовими особами своїм службовим становищем грошовими коштами, отриманими КС «Співдружність» у виді пайових внесків громадян членів кредитного союзу, розпоряджаючись зазначеними коштами за власним розсудом.

Всього, за даними обвинувального висновку, в зазначеній кримінальній справі потерпілими особами визнано 391 особу (т. 52, а.с. 290-307).

Відтак, потерпілими особами в зазначеній кримінальній справі були визнані саме фізичні особи члени КС «Співдружність», які вкладали в зазначений кредитний союз свої грошові кошти в якості пайових внесків.

В цьому контексті заслуговують на увагу посилання прокурора в апеляції на те, що КПК в редакції від 1960 не передбачало участі юридичної особи в кримінальній справі в якості потерпілої особи, натомість, така можливість передбачена чинним на теперішній час кримінальним процесуальним законом, зокрема, ст. 55 КПК України (в ред. від 2012).

Так, вимоги ст. 49 КПК України (в ред. 1960) встановлюють, що потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Про визнання громадянина потерпілим чи про відмову в цьому особа, яка провадить дізнання, слідчий і суддя виносять постанову, а суд ухвалу.

При цьому, взагалі не є зрозумілим, на якій підставі суд 1-ої інстанції, повертаючи кримінальну справу на додаткове досудове розслідування, дійшов висновку про те, що КС «Співдружність» як фінансова установа повинна була подати заяву про вчинення стосовно неї кримінального правопорушення та отримати статус потерпілої особи, якщо саме найвищі посадові особи КС «Співдружність» голова кредитного союзу, голова правління та головний бухгалтер обвинувачуються у незаконному заволодінні грошовими коштами членів зазначеного союзу.

В даному випадку колегія суддів констатує, що висновки суду містять істотні суперечності та не узгоджуються між собою.

Водночас, як про це обґрунтовано зазначає прокурор, поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що КС «Співдружність» як юридична особа не зверталась як на стадії досудового слідства, так і на стадії судового розгляду із цивільним позовом до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в порядку ст. 28 КПК України (в ред. 1960) про відшкодування спричиненої злочинами матеріальної шкоди та із заявою про визнання його цивільним позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КПК України (в ред. 1960), цивільним позивачем визнається громадянин, підприємство, установа чи організація, які зазнали матеріальної шкоди від злочину і пред`явили вимогу про відшкодування збитків відповідно до ст. 28 цього Кодексу. Про визнання цивільним позивачем чи про відмову в цьому особа, яка провадить дізнання, слідчий, суддя виносять постанову, а суд ухвалу.

При цьому, зазначена судом неповнота досудового слідства в частині ненадання КС «Співдружність» жодного процесуального статусу в зазначеній кримінальній справі, з огляду на вищевикладені положення кримінально-процесуального закону, вочевидь могла бути усунута в судовому засіданні, шляхом винесення відповідної ухвали про визнання кредитного союзу цивільним позивачем.

Отже, суд 1-ої інстанції не мав правових підстав самостійно спонукати юридичну особу до подання цивільного позову та зазначена обставина, зокрема, стосовно не зазначення процесуального статусу КС «Співдружність» в обвинувальному висновку, не може слугувати єдиною та безумовною підставою для повернення кримінальної справи на додаткове досудове розслідування.

Окрім того, окремо слід зауважити на тому, що, розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_9 про направлення кримінальної справи на додаткове досудове розслідування відповідно до вимог ст. 281 КПК України (в ред. 1960), суд не надав оцінки всім доводам такого клопотання, зокрема, стосовно неотримання експертного висновку та не проведення допиту осіб, на яких були оформлені кредити, а прийняв до уваги та надав оцінку лише одному аргументу з приводу відсутності пояснень КС «Співдружність» (т. 61, а.с. 81), що свідчить про те, що розгляд такого клопотання був неповним.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що судом 1-ої інстанції, при поверненні кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на додаткове досудове розслідування на підставі ненадання КС «Співдружність» жодного процесуального статусу у справі, було допущено істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та справа була направлена на додаткове досудове розслідування без належних на те правових підстав, а також без наведення конкретної неповноти та неправильності, допущеної органом досудового слідства, яка не могла б бути усунута під час судового розгляду.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 366 КПК України (в ред. 1960), у результаті розгляду апеляцій на рішення, зазначені у ч. 1 ст. 347 цього Кодексу, апеляційний суд, серед іншого, виносить ухвалу про скасування постанови і повернення справи на новий судовий розгляд в суд 1-ої інстанції.

Пункт 3 ч. 1 ст. 367 КПК України (в ред. 1960) встановлює, що підставою для скасування або зміни судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 347 цього Кодексу, при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, відповідно до положень ч. 1 ст. 370 КПК України (в ред. 1960), є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляція сторони обвинувачення підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду 1-ої інстанції скасуванню із направленням матеріалів кримінальної справи №5 на новий судовий розгляд в суд 1-ої інстанції в іншому складі суду зі стадії попереднього розгляду.

Керуючись ст.ст. 281, 365, 366, 367, 370, 377, 382, 383, 402 КПК України (в ред. 1960), апеляційний суд

ухвалив:

Апеляцію прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Суворовського райсуду м. Одеси від 01.07.2022, якою кримінальну справу №5 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України повернуто для організації додаткового досудового розслідування скасувати, та матеріали кримінальної справи №5 повернути на новий судовий розгляд в суд 1-ої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії попереднього розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4