У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2023 Справа №607/11714/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000476 від 27.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Берислав Херсонської області, гр..України, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця, проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , в якому слідчий просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) діб.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000476 від 27 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_4 , який керувався корисливим мотивом, виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, психотропних речовин що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», при невстановлених слідством обставинах місці та часі незаконно придбав, кристалічну речовину, яка є PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких обмежено, яку зберігав при собі та мав намір в подальшому збути.

В подальшому, 01.06.2023 під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду у салоні автомобіля CHERY AMULET із д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував неподалік відділення № 13 ТОВ «Нова Пошта», що в м. Тернопіль, по вул. Збаразька, 29А вилучено поліетиленове упакування на застібку із кристалічною речовиною, яка є PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на діючу речовину 13,7742 грама, яку ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, незаконно зберігав з метою збуту.

Згідно ст.2,7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Списку №2 Таблиці №2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, - PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин обіг яких обмежено.

Відповідно до таблиці № 2, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я № 188 від 01.08.2000 у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я № 624 від 29.07.2010 маса особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) в перерахунку на діючу речовину 13,7742 грама відноситься до великих розмірів.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах.

02 червня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

28 червня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна, та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставами для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку слідчого є те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, а також встановлені обставини, які виправдовують даний запобіжний захід і підтверджують наявність зазначених ризиків.

Слідчий вважає, що є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з метою забезпечення належної його поведінки та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконному впливу на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого злочину, а тому, слідчий просить клопотання задовольнити.

Також, слідчий зазначає, що 02 червня 2023 року, слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2023 року.

26 травня 2023 року, постановою керівника Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 було продовжено строк досудового розслідування до 3-х (трьох) місяців, тобто до 06 липня 2023 року.

В ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 28.06.2023 стороні захисту повідомлено, що досудове розслідування завершено, а зібрані під час розслідування докази є достатніми для складання обвинувального акту. Також, 28 червня 2023 року стороні захисту повідомлено, що відповідно до вимог ст. 290 КПК України вони мають право ознайомитись з матеріалами досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки досудового розслідування.

Приймаючи до уваги об`єм матеріалів досудового розслідування, який надано для ознайомлення стороні захисту, тому провести вказану процесуальну дію у строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою не можливо у зв`язку із об`ємом самих таких матеріалів, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просить його задовольнити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 з приводу задоволення клопотання заперечив та просив застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав доводи свого захисника.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000476 від 27.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

02 червня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

28 червня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

02 червня 2023 року, слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2023 року, із визначенням розміру застави, що складає 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

26 травня 2023 року, постановою керівника Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону було продовжено строк досудового розслідування до 3-х (трьох) місяців, тобто до 06 липня 2023 року.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що підтверджується долученими до клопотання доказами, а саме: витягом з ЄРДР №0000476 від 27.06.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 01.06.2023; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - в порядку ст. 263 КПК України від 15.05.2023; протоколом огляду від 24.05.2023; результатами обшуку автомобіля CHERY AMULET від 01.06.2023; висновком експерта за результатами експертизи матеріалів, речовин та виробів від 02.06.2023; протоколом огляду від 02.06.2023.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно зазначає, що дані обставини також було встановлено слідчим суддею при ухваленні рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та в доданих матеріалах, а також з того, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і хоча на даному етапі не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р., ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що продовжують існувати ризики, визначені ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя оцінює в сукупності з обставинами цього кримінального провадження, а також враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , санкція якого передбачає основне покарання від шести до десяти років позбавлення волі. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Також, матеріали кримінального провадження вказують на те, що злочинна діяльність ОСОБА_4 , є багатоепізодною, до якої причетні інші невстановленні особи. Перебуваючи на волі ОСОБА_4 , може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей насамперед не відшукані на даний час наркотичні засоби та психотропні речовини, комп`ютерну техніку, мобільні телефони, грошові кошти, одержані від їх реалізації.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні є те, що на даний час досудовим розслідування не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані. Водночас, деякі з них можуть бути відомі ОСОБА_4 , а від так останній як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище свідки чи потерпілий не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного.

За таких обставин, ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

ОСОБА_4 за місцем роботи у військовій частині НОМЕР_2 характеризується із негативної сторони, що підтверджується характеристикою із військової частини НОМЕР_2 .

Тому, в разі застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, орган розслідування не матиме можливості запобігти його спілкуванню з іншими співучасниками злочину та свідками, вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , характеру та обставин справи, особи підозрюваного, дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

Також, слідчий суддя бере до уваги, що в ході досудового розслідування 28.06.2023 у відповідності до вимог ст.290 КПК України, у кримінальному провадженні 0000476 від 27.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 повідомлено стороні захисту, що досудове розслідування завершено та сторонам кримінального провадження надано доступ до вказаних матеріалів досудового розслідування з метою їх ознайомлення.

Крім того, при вирішенні цього питання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Втім, за наведених вище обставин, на переконання слідчого судді, застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, навіть у разі перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Доводи сторони захисту, на думку слідчого судді не дають підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки застосування таких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчим суддею також взято до уваги дані про особу підозрюваного, а також враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину та за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків у даному кримінальному провадженні, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження. При цьому застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню, а тому слід продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 до 01.08.2023 року, із визначенням йому розміру застави на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 02.06.2023. Водночас в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слід відмовити.

Керуючись ст. ст.176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відмовити.

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000476 від 27.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , задовольнити

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень, відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2023 року, до 01 серпня 2023 року включно.

Датою закінчення дії ухвали вважати 23 год. 59 хв. 01 серпня 2023 року.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити учасникам провадження, а також і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк її подачі обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1