Справа № 132/1727/23
Провадження №1-кп/132/299/23
Вирок

Іменем України

04 липня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 від 13 квітня 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Відяєво Кольського району Мурманської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацевлаштованого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 - будучи обізнаним, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, дія якого продовжена на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану України» від 06.02.2023 року № 58/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.02.2023 року № 2915-ІХ, з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України за наступних обставин. Так, ОСОБА_6 11 квітня 2023 року біля 10год.00хв. перебував за адресою: АДРЕСА_1 , в гостях у свого знайомого ОСОБА_7 , до якого прийшла ОСОБА_8 , яка запропонувала їм вжити спиртні напої. З цією метою, ОСОБА_8 запропонувала за належні їй грошові кошти придбати продукти харчування для подальшого застілля, та добровільно надала ОСОБА_9 свою банківську картку АТ «Райффайзен Банк» (номер рахунку НОМЕР_1 ), повідомивши йому Пін-код. ОСОБА_6 взявши вказану банківську картку ОСОБА_8 , направився до місцевого магазину, повернувшись з якого близько 11год.00хв. 11.04.2023 року з придбаними спиртними напоями та продуктами харчування, банківську картку ОСОБА_8 не повернув. Під час застілля та розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_8 сп`яніла та пішла відпочивати в іншу кімнату, після чого у ОСОБА_9 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківської картки ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 близько 14год.30хв. 11.04.2023 року, знаючи про те, що ОСОБА_8 сп`яніла та пішла відпочивати, не маючи дозволу на зняття грошових коштів, достовірно знаючи Пін-код до її банківської картки, пішов до банкомату АТ «Райффайзен Банк», що розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Шевченка, будинок № 27-А, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами, використав банківську картку АТ «Райффайзен Банк» (номер рахунку НОМЕР_1 ), належну ОСОБА_8 , шляхом зняття грошових коштів з банкомату двома операціями, відповідно по п`ять та чотири тисячі гривень, на загальну суму 9000грн.00коп. Вподальшому, ОСОБА_6 , отримавши грошові кошти, розпорядився ними на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями, завдав ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 9000грн.00коп.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно знаючи, що на території України діє введений воєнний стан, під час якого, він вчинив крадіжку чужого майна. Так, 11.04.2023 року біля 10год.00хв. він перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_7 , до якого також прийшла ОСОБА_8 , яка запропонувала їм вжити спиртні напої, у зв`язку із чим, запропонувала за її грошові кошти придбати продукти харчування для подальшого застілля, задля чого, надала йому свою банківську картку АТ «Райффайзен Банк», повідомивши Пін-код. Взявши дану банківську картку, він направився до місцевого магазину, повернувшись з якого близько 11год.00хв. 11.04.2023 року з придбаними спиртними напоями та продуктами харчування, банківську картку ОСОБА_8 не повернув. Під час застілля та розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_8 сп`яніла та пішла відпочивати в іншу кімнату, і в цей момент у нього виник умисел на викрадення грошових коштів з картки. З цією метою, він пішов до найближчого банкомату, з якого двома операціями зняв 9000,00грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, згідно якої просила дане кримінальне провадження розглянути за її відсутності, цивільний позов заявляти не бажає, обвинуваченого суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Прокурор у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 (три) роки. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 04.05.2023 року, ОСОБА_6 в силу ст.89 КК України не має судимостей.

За довідкою-характеристикою, виданою 19.04.2023 року заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів Калинівською міської радою Вінницької області ОСОБА_10 , ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, компрометуючими матеріалами міська рада не володіє.

Як слідує з консультативних висновків спеціалістів Комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради від 18.04.2023 року, ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 : щире каяття; визнання вини; добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

За правилами статті 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України. Звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою. Перелік цих обов`язків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Поклавши на засудженого обов`язок, передбачений п.4 ч.1 ст.76 КК України, суд не встановлює періодичність та дні проведення реєстрації; відповідно до ч.3 ст.13 КВК України вирішення цього питання віднесено до компетенції кримінально-виконавчих інспекцій. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч.3 ст.75 КК України). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.75 КК України.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявності декількох пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин, особи обвинуваченого, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки дане покарання на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненим кримінальним правопорушенням, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме банкноту номіналом 200 гривень за серією «Е Є 3239864», яку 11.04.2023 року було знято ОСОБА_9 із банківської картки АТ «Райффайзен Банк» (номер рахунку НОМЕР_1 ), яка належить ОСОБА_8 та згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 14.04.2023 року, була передана останній для відповідального зберігання, після набуття вироком законної сили, необхідно залишити у власника (законного володільця).

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались. Арешт на вилучене в ході досудового розслідування майно (речі) не накладався, витрати на залучення експерта відсутні. Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 04 липня 2023 року.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме банкноту номіналом 200 гривень за серією «Е Є 3239864», яку 11.04.2023 року було знято ОСОБА_9 із банківської картки АТ «Райффайзен Банк» (номер рахунку НОМЕР_1 ), яка належить ОСОБА_8 та згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 14.04.2023 року, була передана останній для відповідального зберігання, після набуття вироком законної сили, залишити у власника (законного володільця).

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя