Справа № 496/5079/23
Провадження № 1-кп/496/585/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Градениці Біляївського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.09.2012 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. ч. 1, 2

ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 357 ч. 3 ст. 70 КК України, з урахуванням

ст. 75 КК України, до 3 років позбавлення з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;

- 14.12.2017 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 187 КК України, з урахуванням ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України, до 7 років 6 місяців 16 днів позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 06.06.2023 року Суворівським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 75 КК України, до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 за № 2102-ІХ, введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строком на 30 діб.

Далі, на часткову зміну Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 за №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 за № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 за №2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 за № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 за № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 за № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 за № 2263-ІХ та Указом від 12.08.2022 за № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, тобто до 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року.

10.02.2023 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, у ОСОБА_5 , який знаходився біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , виник протиправний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи вказаний умисел у вищезазначений час, ОСОБА_5 , впевнившись у відсутності поблизу сторонніх осіб, діючи повторно з корисливих мотивів, в період дії на території України воєнного стану, переконавшись у тому, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_2 , після чого підійшов до вхідних дверей будинку, який розташований на території двору останнього домоволодіння. З метою досягнення протиправної мети, у вищевказаний приблизний час, ОСОБА_5 , за допомогою металевого прута, демонтував скобу, на яку кріпився ланцюг з навісним замком, після чого відкрив вхідні двері до вищезазначеного будинку та пройшов до його середини тим самим проник до житла. Далі, перебуваючи у середині вищевказаного будинку, ОСОБА_5 з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії залишаються непоміченими, діючи з прямим умислом, обрав предметом вчинення злочину музичний центр ТМ «SAMSUNG» з п`ятьма колонками в корпусі чорного кольору, вартістю 5000 гривень, бензопилу ТМ «STIHL» в корпусі помаранчевого кольору, вартістю 5000 гривень, грошові кошти в сумі 2000 гривень, полімерну каністру об`ємом 6 літрів, яка була заповнена керосином на загальну суму 200 гривень, полімерну каністру об`ємом 5 літрів, яка була заповнена бензином на загальну суму 500 гривень, які склав до мішка білого кольору, після чого разом з вищевказаними речами з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток у розмірі 12 700 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування, при цьому зазначив, що 10.02.2023 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, він знаходився біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , побачив, що у будинку немає світла, тому вирішив проникнути до будинку та заволодіти майном, що знайде. За допомогою металевого прута, демонтував скобу, на яку кріпився ланцюг з навісним замком, після чого відкрив вхідні двері та проник до житла, там заволодів музичним центром ТМ «SAMSUNG» з п`ятьма колонками, бензопилою ТМ «STIHL», грошовими коштами в сумі 2000 гривень, також вкрав полімерну каністру об`ємом 6 літрів, яка була заповнена керосином, полімерну каністру об`ємом 5 літрів, яка була заповнена бензином, все майно склав до мішка білого кольору та зник с місця вчинення злочину, все майно продав скупщикам. У вчиненому розкаявся.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_7 не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила справу слухати без її участі, міру покарання просила залишити на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена у повному обсязі і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Як роз`яснено в п. 17 постанови пленуму Верховного Суду УРСР № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, що вирішуються при постановленні вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, те, що він на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, разом з тим, суд звертає увагу на незадовільну характеристику за місцем мешкання, те що він раніше був неодноразово судимий за аналогічний корисливий злочин, на шлях виправлення не встав, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв злочин, офіційно не працевлаштований, тому, враховуючи пом`якшуючі обставини, зазначені вище, суд прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та необхідно призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті за якою кваліфіковані його дії.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Щодо застосування остаточного покарання ОСОБА_5 з урахуванням вироку Суворівським районним судом м. Одеси від 06.06.2023 року, то суд враховує правові позиції та висновки щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній та новий - виконуються самостійно. Зазначене також кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08.02.2022 року в справі № 673/370/19.

Цивільний позов по справі заявлений не був, речові докази відсутні, арешт на майно не накладався, судові витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту затримання, а саме: з 08.06.2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, залишити попередній - тримання під вартою.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 року - виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1