Справа № 330/2760/21
Номер провадження № 1-і/334/19/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника: адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні внесене у кримінальному провадженні № 0000304 від 26.08.2021 року клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Володимирівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2023 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що в провадженні Якимівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000304 від 26.08.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Розпорядженням Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» визначена підсудність судових справ, які розглядались Якимівським районним судом Запорізької області, за Ленінським районним судом міста Запоріжжя.

Прокурор вважає за доцільне продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою строком на 60 днів, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу. Враховуючи запровадження по всій території України воєнного стану та тимчасовою окупацією деяких територій, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, ніж тримання під вартою, обвинувачений може вчинити спроби переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, унеможлививши проведення за його участі всебічного судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення та впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 01.09.2023 за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_4 залучено захисника для здійснення захисту за призначенням при розгляді клопотання прокурора у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст 115 КК України про продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та прохав його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, прохали обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому підлягає задоволенню з огляду на таке.

В провадженні Якимівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000304 від 26.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 28.08.2021 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 на строк 60 днів (з 26.08.2021 до 26.10.2021) у кримінальному провадженні № 0000304, відомості про яке внесено до ЄРДР 26.08.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Строк дії запобіжного заходу продовжувався ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 21.10.2021, ухвалами Якимівського районного суду Запорізької області від 19.11.2021, 12.01.2022 та 03.03.2022, ухвалами Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 29.04.2022, 21.06.2022 та 17.08.2022.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду № №49/0/9-22 від 14.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» визначена підсудність судових справ, які розглядались Якимівським районним судом Запорізької області, за Ленінським районним судом міста Запоріжжя.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.07.2023 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжено до 08.09.2023.

За положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зважаючи на те, що дане кримінальне провадження скеровано для розгляду до суду та завершити судовий розгляд до завершення дії запобіжного заходу не можливо, є необхідність вирішити питання про можливість продовження раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Суд погоджується з доводами прокурора та встановлені обставини під час розгляду клопотання, дійсно свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, злочин, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 віднесено до категорії особливо тяжкого, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, наявні ризики вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а тому обвинувачений схильний до вчинення злочинів.

Щодо ризику впливу на свідків, суд вважає вказаний ризик недоведеним, оскільки доказів намагання впливу обвинуваченого чи за його дорученням інших осіб на свідків до клопотання не додано.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 суд враховує, що останній обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині. Строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується, але на даний момент не допитані всі свідки обвинувачення, не досліджені інші докази. Разом з тим, на даний час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що є підставою для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_4 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання обвинуваченого та сторони захисту про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, то суд вважає, що встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Від жодної особи до слідчого, прокурора та суду не надходило клопотань про застосування відносно ОСОБА_4 особистої поруки. Відсутність у останнього майна та доходу, відсутність відповідних клопотань сторонніх осіб виключають застосування запобіжного заходу у вигляді застави. Окрім цього, щодо злочину, вчиненого із застосування насильства або погрозою його застосування, а також злочину, який спричинив загибель людини, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу.

Крім того, в період воєнного стану та збройної агресії в Україні, в разі не продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання вартою, останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати на непідконтрольну Україні територію.

Вказані обставини дають суду підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, існують. Обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає недоцільним, оскільки вважає, що це буде недостатньою мірою слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопрушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За сукупності наведених обставин, суд вважає за доцільне продовжити строк дії раніше обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити на даному етапі виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 28, 131, 132, 176-178, 197, 369 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню за № 0000304 від 26.08.2021 за ознаками ч.1 ст.115 КК України - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб до 02 листопада 2023 року включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 04.09.2023 року о 13:30 год.

Суддя: ОСОБА_1