15.08.2023
Справа № 642/4366/23
Провадження1-кс/642/2273/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

14 серпня 2023 року м.Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 25.04.2023 про закриття кримінального провадження № 0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України

ВСТАНОВИВ:

08.08.2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 25.04.2023 про закриття кримінального провадження 0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України.

Обґрунтовуючи підстави звернення зі скаргою, особа, яка звернулась зі скаргою вважає, що постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, оскільки винесена незаконно та необґрунтовано, досудове розслідування проведено неповно, не з`ясовано всі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Скаржник зазначає, що протягом часу перебування цього кримінального провадження в провадженні органів досудового розслідування, посадові особи цих органів не виконували належно функції держави щодо ефективного розслідування всіх обставин вчинення злочину. Він, зокрема, звертає увагу на те, що постанова про закриття кримінального провадження винесена в порушення ч. 4, 5 ст. 38, ст. 40 КПК України, слідчий не вжив усіх передбачуваних законом для забезпечення ефективності досудового розслідування, в результаті чого воно проведено поверхнево та необ`єктивне, з передчасним закриттям кримінального провадження. Також скаржник вважає, що постанова слідчого не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, оскільки фактично не містить достатнього обґрунтування прийнятого рішення за відсутності проведення слідчих дій.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд скарги за її відсутності, підтримує скаргу у повному обсязі та просять суд її задовольнити.

Слідчий Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР у м.Полтаві ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі., просила в задоволенні скарги відмовити.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення сторін про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши доводи скарги та оцінивши надані до суду докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до п.3 ч. 1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінального правопорушення, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Основним засобам збирання доказів, а отже - основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч. 1-2 та 6 ст.223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст.91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст.84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

Відповідно до ч. 2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливо лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Під час розгляду скарги встановлено, що Другим слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м. Харкові) здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України

Постановою слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м. Харкові) ОСОБА_5 від 25 квітня 2023 закрито кримінальне провадження № 0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_3 оскаржуваного рішення.

Відповідно до наданих ОСОБА_3 документів постанова була отримана 27.07.2023, що є підставою для поновлення пропущеного строку на оскарження такої постанови.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що визначений КПК України процесуальний строк на подання скарги не порушено, тому вважає за можливе поновити заявнику процесуальний строк на оскарження постанови старшого слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ОСОБА_5 від 25.04.2023 про закриття кримінального провадження № 0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Оскільки скаржник вважає постанову від 18.01.2022 року про закриття кримінального провадження № 0000834 від 31.07.2017 року необґрунтованою та невмотивованою, слідчий суддя перевіряє постанову та її відповідність кримінальному процесуальному закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 20.04.2023 слідчим було повідомлено про початок досудового розслідування відповідно до вимог ч. 6 ст. 214 КПК України.

Постановою від 25.04.2023 кримінальне провадження було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у відсутності події вказаного кримінального правопорушення.

Жодних слідчих дій, допитів, тощо, по справі не зроблено.

Слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування й він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України), однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс процесуальних дій, який би не залишав місце жодним сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені. А висновки не будуть обґрунтовані (рішення у справі № 43577/98 та 43579/98, п. 131 Nachovaand others v. Bulgaria, рішення у справі Михалков та інші проти України від 13.01.2013 року п. 42, рішення у справі Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року п. 67). Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (див. рішення у справі «Асьонов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v.Bulgaria) від 8 жовтня 1998 року, п. 103 з подальшим посиланням, Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).»

Тобто, мотиви прийняття рішення це викладення слідчим у постанові обставин і їх оцінка переконливості, що робить суть прийнятого зрозумілим не тільки для учасників кримінального провадження, а навіть сторонньому спостерігачу, тому що мотиви прийняття рішень це сукупність міркувань і доводів, за якими слідчий приймає своє рішення та які він наводить на підтвердження правильності власних висновків, як самостійної процесуальної особи, які є внутрішніми процесами, причинами, що спонукають слідчого діяти певним чином і визначають спрямованість відповідної ним дії.

Виходячи з практики ЄСПЛ ефективним розслідування, як вказано в рішенні ЄСПЛ у справі «Кулік проти України», буде, якщо органи державної влади здійснять всіх заходів для отримання усіх наявних доказів, які мають стосунок до події, зокрема показів очевидців та експертних висновків тощо. В кримінальному провадженні цього зроблено не було.

Отже, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження була винесена передчасно без дослідження всіх обставин, викладених в заяві ОСОБА_3 .

Оскільки, в ході досудового розслідування, слідчим була допущена істотна неповнота, усунення якої потребує виконання слідчих дій та інших процесуальних дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів, зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження не вжито всіх передбачених Законом заходів для встановлення складу кримінального правопорушення, не надана правова оцінка зібраним по справі доказам. Не встановлені інші обставини, на які посилається заявник, які необхідні для повного та об`єктивного розслідування.

Отже слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова була прийнята передчасно, оскільки слідчим не з`ясовано та не перевірено всіх обставин, які зазначені в заяві про вчинення кримінального правопорушення, тому досудове розслідування проведене не повно, а висновок слідчого є передчасним.

Після відновлення досудового розслідування слідчому необхідно вжити заходів щодо повного та всебічного дослідження зібраних доказів з приведенням їх аналізу в процесуальному рішенні за результатами досудового розслідування з урахуваннями доводів заявника.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого чи прокурора, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими органами досудового розслідування, а й підстави його закриття.

За таких обставин, скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а постанова від 25.04.2023 скасуванню.

Керуючись ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Поновити процесуальний строк на оскарження постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 від 25.04.2023 про закриття кримінального провадження про закриття кримінального провадження 0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України.

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_5 від 25.04.2023 про закриття кримінального провадження 0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України - задовольнити.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 від 25.04.2023 про закриття кримінального провадження про закриття кримінального провадження 0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України - скасувати.

Продовжити проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000049 від 20.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 15.08.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1