ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/348/23 Справа № 711/4212/23 Категорія: ст.171 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря за участю прокурора захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038, внесеного до ЄРДР від 28.01.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон Iphone 12 mini чорного кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , вилучений в ході обшуку 22.06.2023 року за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на мобільний телефон Iphone 12 mini чорного кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , вилучений в ході обшуку 22.06.2023 року за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши заборону користуватися та розпоряджатися вказаним майном, на час необхідного для проведення огляду вказаного телефону, після чого даний мобільний телефон негайно повернути власнику.

Задовольняючи вказане клопотання, слідчий суддя виходив з того, що прокурором наведено достатньо доводів та підстав, про те, що мобільний телефон Iphone 12 mini чорного кольору є речовим доказом у кримінальному провадженні, власник телефону ОСОБА_8 відмовився надавати телефон для огляду під час проведення обшуку, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів та досягнення дієвості кримінального провадження на вказаний телефон необхідно накласти арешт, оскільки на переконання слідчого судді з врахуванням обставин і характеру розслідуваного кримінального правопорушення, не застосування такого заходу забезпечення у кримінальному провадженні може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати чи знищення речових доказів, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у праві і свободи ОСОБА_8 .

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді від 30.06.2023 року скасувати в частині накладення арешту на мобільний телефон Iphone 12 mini чорного кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження речових доказів та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про накладення арешту або встановити граничний термін утримання телефону для проведення огляду.

Апеляційна скарга обґрунтовується скаржником тим, що оскаржувана ухвала постановлена із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням норм процесуального права.

Захисник ОСОБА_7 вказує, що суд першої інстанції не мав законних підстав задовольняти клопотання прокурора про накладення арешту на майно, так як прокурор в судовому засіданні не довів та не надав належних доказів того, що органу досудового розслідування необхідно час для проведення огляду даного телефону.

Крім того, судом не взято до уваги, що вилучений телефон слідчим без ухвали суду на його вилучення. Під час вирішення питання слідчим суддею під час надання обшуку житла, дозвіл на вилучення телефону не надавався слідчим суддею. /

Відповідно до клопотання, прокурором не наведено жодних підстав, передбачених КПК України для накладення арешту на телефон, а тому клопотання є безпідставним.

Отже, в зв`язку з вище викладеним, захисник вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для кримінального провадження, а також мало місце грубе порушення норм КПК України, грубо порушено право на володіння та розпорядження майном.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема, арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України). Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов?язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв?язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб?єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об?єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об?єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя вказав, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Також слідчий суддя встановивши обставини справи, врахувавши завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, наслідки, які матиме накладення арешту на майно, з метою його схоронності, як речового доказу, та для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення, встановлення істину у кримінальному провадженні, прийшов до висновку про накладення арешту на майно, а саме : на мобільний телефон Iphone 12 mini чорного кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Згідно з матеріалами судового провадження, слідчими СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000038, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 2010 - 2012 років ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , розпочали самовільне будівництво капітальних будівель без оформлення будь-якої дозвільної документації за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою домовленістю із іншими невстановленими особами та службовими особами Уманської міської ради, здійснили самовільне захоплення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га, на якій збудували 8 (вісім) будівель, що відповідно до висновку за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 35/23 від 05.05.2023 за своїми об`ємно-планувальними особливостями та конструктивними характеристиками не підпадають під визначення тимчасових споруд, а відносяться до капітальних будівель та є об`єктами нерухомого майна, переміщення яких в просторі є неможливим без знецінення та зміни призначення.

22.06.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси проведено санкціонований обшук за адресою проживання ОСОБА_8 , а саме: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 12 mini чорного кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 , у зв`язку з відмовою останнього від надання телефону для огляду.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 від 23.06.2023 року, вилучений під час обшуку 22.06.2023 року мобільний телефон Iphone 12 mini чорного кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , визнано речовим доказом.

За змістом ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі, кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя районного суду дотримався вказаних вимог закону.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах даного кримінального провадження слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, вказане в клопотанні майно підлягає арешту з тих підстав, що майно, у встановленому законом порядку, визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000038 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. При цьому, перевірено наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України.

Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на майно є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі, постанову слідчого від 23 червня 2023 року про визнання вищевказаного мобільного телефону речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, надані матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов?язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів, клопотання прокурора про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Посилання в апеляційній скарзі, зокрема, на те, що прокурором не доведено та не надано належних доказів про накладення арешту на рухоме майно є безпідставними, оскільки арешт на майно накладено з правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, саме як на майно яке відповідає критеріям ст. 98 КПК України та визнано речовим доказом у справі, а незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів апеляційного суду не встановлено, тому відповідно доводи представника власника майна про те, що арешт на автомобіль накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги судом, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно вказане у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

З врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 171, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 січня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3