Справа № 991/6580/23
Провадження № 1-кс/991/6596/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И Л А :

І. Суть скарги

1.1. 24 липня 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» до Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена скарга, у якій скаржник просив зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, розпочати досудове розслідування, надати документ, що підтверджує внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

1.2. Скарга обґрунтована тим, що 13 липня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до НАБУ із заявою про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, втім відомості за вказаною заявою до ЄРДР не внесені, заявника не повідомлено про початок досудового розслідування, витяг з ЄРДР не надано, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки не вручено.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

2.1. У судове засідання скаржник не прибув, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Частина 3 ст. 306 КПК України передбачає, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу. Водночас, участь особи у розгляді скарги є її правом, а не обов`язком, і вона вільна у використанні цього права відповідно до засади диспозитивності (ч. 1 ст. 26 КПК України). Кримінальний процесуальний закон не пов`язує можливість захисту прав особи з її безпосередньою участю у судовому засіданні, а тому неприбуття скаржника у судове засідання не є перешкодою для розгляду його скарги по суті.

2.2. Уповноважена особа НАБУ в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, проте, відсутність особи, бездіяльність якої оскаржується, не є перешкодою для розгляду скарги (ч. 3 ст. 306 КПК України).

ІІІ. Оцінка слідчого судді

3.1. Дослідивши зміст скарги ОСОБА_3 та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшла таких висновків.

3.2. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування є складовою судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено право оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

3.3. Положення ч. 1 ст. 214 КПК України покладають на слідчого обов`язок невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Порядок внесення таких відомостей врегульований ч. 5 ст. 214 КПК України та розділом ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30 червня 2020 року. Зокрема, цими нормативно-правовими актами передбачено, що до ЄРДР підлягає внесенню короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2021 року у справі № 556/450/18, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Викладене свідчить про наявність у слідчого та прокурора обов`язку після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, перевірити достатність інформації, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, і лише за наслідками такої перевірки ним може бути ухвалене рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

3.4. Матеріали скарги свідчать про те, що 13 липня 20223 року ОСОБА_3 звернувся до НАБУ із заявою № VYH--16-02 про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

У заяві скаржник зазначив, що суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 незаконно скасував арешт, накладений у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 26 квітня 2016 року за № 0001125. Незаконність скасування арешту скаржник пов`язує з тим, що «матеріали досудового розслідування, що стосувалися цього арешту були виділені із матеріалів кримінального провадження № 0001125 від 26.04.2016 року, до кримінального провадження № 0000127 від 12.04.2018. А досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000127 від 12.04.2018, Офісом Генерального прокурора було визначено за СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві». При цьому, скаржник стверджує, що суддя ОСОБА_4 був достеменно обізнаний про перебування цієї справи на стадії на судового розгляду.

На думку заявника, такі дії слідчого судді ОСОБА_4 призвели до завдання матеріальної шкоди вкладникам ПАТ «Міський комерційний банк» та державі України на суму понад десятка мільйонів гривень.

Слідчий суддя принагідно зауважує, що скаржник не надав документів, з яких можна було б дійти висновку про накладення та скасування арештів, а також доказів виділення матеріалів про накладення арешту з одного кримінального провадження в інше. Додані до матеріалів скарги матеріали, які підтверджують набуття скаржником статусу потерпілого та цивільного позивача у межах кримінального провадження № 0001125 від 26 квітня 2016 року, також жодним чином не підтверджують викладені обставини.

3.5. Слідчий суддя свідома того, що особа, яка звертається із заявою про вчинення кримінального правопорушення, може не володіти докладною інформацію про його обставини, втім таке повідомлення має містити відомості про існування обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчиненого кримінального правопорушення.

Заявник не має обов`язку доводити факт вчинення кримінального правопорушення, втім наведення фактичних обставин, які спонукають його вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене, є ознакою обґрунтованості повідомлення та надає можливість їх перевірити.

3.6. Так, ОСОБА_3 у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення зазначає про ймовірне вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Разом з тим, зазначена заява ОСОБА_3 містить лише суб`єктивний виклад обставин та не містить конкретних відомостей, за якими можна визначити наявність елементів об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України. Заявник не зазначає, у чому полягав корисливий інтерес судді і за рахунок чого мало відбуватись отримання неправомірної вигоди.

Висновок скаржника про вчинення суддею ОСОБА_4 кримінальних правопорушень ґрунтується виключно на суб`єктивній оцінці рішення судді за результатами розгляду клопотання про скасування арешту майна. Ба більше, ОСОБА_3 жодним чином не обґрунтовує, яким чином дії судді завдали заявнику шкоду у зазначеному ним розмірі.

Слідчий суддя наголошує, що лише наявність у повідомленні конкретних та об`єктивних відомостей, які свідчать про вірогідність вчинення кримінального правопорушення, створює у слідчого обов`язок внести їх до ЄРДР. Саме по собі твердження заявника про існування кримінального правопорушення, за відсутності таких відомостей, не є достатньою підставою для ініціювання досудового розслідування.

3.7. Також у цьому конкретному випадку важливим є зміст висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01 липня 2013 року щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства. Так, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, який пов`язаний зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки за такою заявою або повідомленням, яке має ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначений ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Враховуючи, що скерована до НАБУ заява ОСОБА_3 № VYH--16-02 від 13 липня 2023 року фактично не містила конкретних та об`єктивних відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, в уповноважених осіб НАБУ відсутній обов`язок вносити відомості до ЄРДР, а тому їх дії не суперечили вимогам ст. 214 КПК України.

3.8. Разом з тим, положення ст. 129 Конституції України визначає, що суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб (ст. 126 Конституції України).

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2008 року у справі № 21-319во07, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду (Постанова ВСУ від 15 квітня 2008 року у справі № 21-319во07).

Викладене свідчить, що незгода із прийнятими суддею процесуальним рішеннями в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених статтями 126 та 129 Конституції України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 має бути відмовлено.

3.9. Додатково слідчий суддя вважає за доцільне висвітлити інформацію, яка з`явилась у його розпорядженні після оголошення резолютивної частини ухвали від 26 липня 2023 року, але до моменту оголошення повного тексту цієї ухвали.

У провадженні слідчого судді перебувають матеріали заяв ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_5 від розгляду справ № 991/6548/23, № 991/6352/23, у межах яких розглядались аналогічні за змістом скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене суддею ОСОБА_4 . Крім того, скарга такого ж змісту була розглянута слідчим суддею Вищого антикорупційного суду 21 липня 2023 року (справа № 991/6488/23). Викладене свідчить про багаторазове звернення ОСОБА_3 до Вищого антикорупційного суду з одного і того ж питання, тобто про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Слідчий суддя наголошує, що самі по собі ці обставини не є підставою для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_3 , однак є важливими у контексті висновку про належне чи неналежне виконання слідчими суддями Вищого антикорупційного суду своїх повноважень, окреслених п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 214, 303, 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17 червня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду упродовж 5-ти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1