УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року

м. Київ

Справа № 591/6600/21

Провадження № 51 - 3350 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 29 березня 2023 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 187 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна, крім житла.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_4 вказано обраховувати з 23 серпня 2022 року, зарахувавши в строк відбування покарання його попереднє ув`язнення з 08 серпня 2021 року по 22 серпня 2022 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1 372,96 гривні.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили залишено без зміни, але не більше ніж до 21 жовтня 2022 року включно.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

08 серпня 2021 року близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_4 , маючи намір на заволодіння чужим майном, діючи відкрито, одягнувши маску та гумові рукавички, зайшов до приміщення ТОВ «Партнер Фінанс» («Кредит кафе») за адресою: м. Суми, вул. Кооперативна, 1, де перебувала працівник установи ОСОБА_6 , якій, погрожуючи ножем, тобто погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, висловив вимогу надати кошти та змусив відкрити сейф, звідки взяв кошти в сумі 11 293,7 гривень, тобто здійснив напад на вказану установу та потерпілу, в результаті якого заволодів майном ТОВ «Партнер Фінанс», чим завдав потерпілій стороні матеріальних збитків на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить скасувати вирок та ухвалу суду в частині призначення покарання і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні ОСОБА_4 покарання не врахували встановлені судом обставини, які можуть бути також враховані як пом`якшуючі, а саме те, що він щиро розкаявся у скоєному,ОСОБА_4 є раніше не судимою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має психічні розлади. Крім того, ОСОБА_4 має на утриманні матір інваліда ІІ групи, яка опікується тіткою інвалідом І групи, і вони обидві потребують його догляду та матеріального забезпечення. На переконання захисника, всі вищенаведені обставини вказують на те, що є підстави для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69, ст. 75 КК України.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, його тяжкість, дані про його особу, який є не судимою особою, не одружений, не працює, має позитивні характеристики, певні вади здоров`я, а також родичів, які можуть потребувати в тому числі і його стороннього догляду, а також конкретні обставини вчиненого злочину. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом встановлено не було. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_4 щирого каяття, оскільки ОСОБА_4 на початку судового розгляду не визнав своєї винуватості та лише під час допиту після дослідження всіх доказів заявив про визнання своєї винуватості частково, оспорюючи кваліфікацію дій. При цьому суд першої інстанції зазначив, що зізнання ОСОБА_4 мало формальний характер з намаганням применшити свою відповідальність та було вимушеним з огляду на визнання провини під тиском доказів, а не внаслідок власного усвідомлення та каяття в скоєному, так само як і вибачення обвинуваченого перед потерпілою було формальним.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив висновок про неможливість виправлення засудженого ОСОБА_4 без його ізоляції від суспільства, призначивши йому основне покарання у виді позбавлення воліближче до мінімальної межі санкції ст. 187 ч. 3 КК України та обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, належним чином мотивувавши таке рішення.

Підстав для застосування вимог ст. 69, ст. 75 КК України КК України суд не встановив.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

При розгляді апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції їхї доводи щодо призначення покарання із застосуванням ст. 69, ст. 75 КК України, які в цій частині аналогічні доводам касаційної скарги, перевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши, що обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання і підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України не знайшов.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано обставини, які можуть бути пом`якшуючими, оскільки судами взяті до уваги всі ті обставини, на які захисник посилається.

Отже, покарання засудженому ОСОБА_4 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстави для її задоволення, скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_4 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції відсутні, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 29 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3