Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року

м. Київ

справа № 756/9555/18

провадження № 51- 1504 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року,

встановив:

вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358

КК України, до остаточного покарання у виді 4 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Не погоджуючись із вироком, прокурор у вересні 2022 року подав апеляційну скаргу та просив поновити йому пропущений процесуальний строк, покликаючись на наявність поважних причин такого пропуску, а саме те, що про порушення вимог КПК України, допущені судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , йому стало відомо у зв`язку з надходженням до Київської міської прокуратури 04 серпня 2022 року звернення захисника засудженого.

Київський апеляційний суд ухвалою від 04 квітня 2023 року відмовив у задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_4 та повернув йому апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_4 оскаржив указану ухвалу в касаційному порядку.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що вирок Оболонського районного суду

м. Києва від 21 лютого 2019 року стосовно нього ухвалений з порушенням права обвинуваченого на захист. Зокрема зазначає, що засуджений хоч і є громадянином України, проте за національністю є росіянином, українською мовою не володіє, тому при розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції потребував залучення перекладача. Вручені засудженому розписка про роз`яснення положень ч. 3 ст. 349 КПК України та пам`ятка про права та обов`язки складені українською мовою, яка є не зрозумілою для нього, переклад на російську мову зазначених документів у матеріалах справи відсутній.

Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду апеляційної інстанції, не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги прокурора та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Перевіривши касаційну скаргу й додані до неї матеріали, Суд уважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Правило дотримання тридцятиденного строку на оскарження вироку суду першої інстанції з дня його проголошення, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

За приписами ч. 2 ст. 113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК України, також міститься у ст. 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від

27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча

ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), й інші доречні обставини.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирок суду першої інстанції набрав законної сили 23 березня 2019 року.

Не погоджуючись із указаним судовим рішенням, прокурор у вересні 2022 року подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку.

В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження прокурор зазначив про те, що про допущені судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 порушення вимог КПК України йому стало відомо у зв`язку з надходженням до Київської міської прокуратури 04 серпня 2022 року звернення захисника засудженого.

Київський апеляційний суд 04 квітня 2023 року відмовив прокурору в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку та повернув його апеляційну скаргу.

При цьому суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив про те, що вирок Оболонського районного суду м. Києва було ухвалено та проголошено 21 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, після чого головуючий роз`яснив його зміст, порядок і строк оскарження.

У передбачений КПК строк прокурор з апеляційною скаргою на вказаний вирок не звертався.

Таким чином суд апеляційної інстанції з огляду на наведені прокурором у клопотанні причини пропуску строку оскарження дійшов обґрунтованого висновку про відсутність переконливих доводів щодо обставин, які унеможливлювали подання апеляційної скарги стороною обвинувачення в передбачений Законом строк, й з дотриманням вимог процесуального закону відмовив у його задоволенні на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, не знайшовши поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Тобто, суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_4 , діяв відповідно до приписів статей 113, 116, 117, п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України у їх взаємозв`язку.

Суд погоджується з таким рішенням суду апеляційної інстанції, який належним чином умотивував свої висновки.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та уважає, що у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

ухвалив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року та повернути йому касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3