Дата документу 28.08.2023 Справа № 331/6601/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/6601/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1025/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Никифорівка Артемівського району Донецької області, громадянин України, маючий базову загальну середню освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 19 лютого 2002 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) 26 вересня 2002 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Звільнений 11 березня 2006 року по відбуттю строку покарання;

3) 31 жовтня 2007 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. Звільнений 11 квітня 2008 року по відбуттю строку покарання;

4) 22 квітня 2010 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту. Звільнений 23 липня 2010 року по відбуттю строку покарання;

5) 20 квітня 2011 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

6) 14 вересня 2011 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

7) 3 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 8 липня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 14 днів;

8) 23 березня 2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Звільнений 3 листопада 2020 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 9 серпня 2022 року.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та виправданий у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за наступних обставин.

1 жовтня 2021 року, приблизно о 00.30 годині, ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку № 14 по вул. Базарній в м. Запоріжжі, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під приводом вигаданого здійснення телефонного дзвінка, попросив потерпілого ОСОБА_10 надати йому мобільний телефон марки «Nokia» модель «RM-1172» в корпусі чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_10 .

Далі, потерпілий ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 вказаний мобільний телефон, після чого ОСОБА_7 , роблячи вигляд здійснення дзвінка, скориставшись тим, що потерпілий відійшов від нього на декілька метрів, не маючи наміру повертати ОСОБА_10 мобільний телефон, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим отримав можливість розпорядитись майном ОСОБА_10 на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, шляхом зловживання довірою, заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме мобільним телефоном «Nokia» модель «RM-1172» в корпусі чорного кольору, вартість якого становить 1000 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Цим же вироком суду ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та виправданий у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

11 липня 2022 року, приблизно о 13.00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні кафе «Обжора», розташованому по вул. Жуковського, буд. 32 в м. Запоріжжі, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_11 , у якої при собі була жіноча сумка. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Далі ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, пішов за ОСОБА_11 , яка йшла по вул. Жуковського в м. Запоріжжі у бік вул. Троїцької в м. Запоріжжі.

Надалі, ОСОБА_7 , 11 липня 2022 року, приблизно о 13.30 годині, наздогнавши ОСОБА_11 біля будинку 36 по вул. Жуковського в м. Запоріжжі, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що діє відкрито, підбіг зі спини до ОСОБА_11 та шляхом ривку відкрито викрав з рук останньої належну їй сумку, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якій знаходились грошові кошти в сумі 120 гривень та мобільний телефон марки «Ergo» моделі «D501 Maximum» в корпусі чорного кольору, вартістю 1300 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1420 гривень.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Виправдовуючи ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України суд першої інстанції прийшов до висновку, що показаннями потерпілої, свідків та наданими стороною обвинувачення доказами не доведено факт того, що саме ОСОБА_7 причетний до відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій за ч. 2 ст. 190 КК України, вважає вирок в частині виправдання обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги лише докази сторони захисту та не надав належної оцінки доказам сторони обвинувачення, не мотивував своє рішення, що свідчить про однобічність висновків суду на користь обвинуваченого.

Вважає, що докази причетності обвинуваченого до скоєння злочину об`єктивно не досліджувались, судом не взято до уваги показання потерпілої, свідків, наявність письмових доказів, досліджених процесуальних документів.

Так, вина обвинуваченого підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 липня 2022 року, в ході якого потерпіла впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила відносно неї злочин.

Під час судового розгляду потерпіла вказала, що дійсно вона підписувала вказаний протокол, чітко зазначила фото, на якому зображений ОСОБА_7 та пояснила суду, що при проведенні слідчої дії також вказала на те саме фото. Проте, у зв`язку з тим, що між впізнанням та допитом потерпілої у суді пройшло більше ніж три місяці, обвинувачений зазнав зовнішніх змін, потерпіла ОСОБА_11 не змогла дати чіткої відповіді суду про те, чи впізнає обвинуваченого під час судового засідання.

Разом з тим, при допиті потерпіла зазначила, що особа, яка скоїла відносно неї злочин, знаходилась з нею в кафе та зображена на фото у протоколі впізнання як ОСОБА_7 .

Також вина обвинуваченого підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , яка показала, що була безпосереднім очевидцем злочину, викликала поліцію та зазначила, що впізнає ОСОБА_7 .

Суд зазначив, що до підписання протоколу, особу, яку звинувачують у вчинені злочину, ОСОБА_12 впізнавала по фото, які співробітники поліції надали їй у електронному месенджері

Разом з тим, судом не враховано, що оперативними співробітниками проводились заходи, спрямовані на встановлення особи, яка скоїла злочин, але суд помилково називає такі дії впізнанням.

Також свідок ОСОБА_12 при пред`явленні їй протоколу впізнання чітко вказала на те, що як при впізнанні, так і на момент її допиту в суді вказує на одну і ту саму фотографію, на якій зображено ОСОБА_7 .

При допиті свідка ОСОБА_12 судом також не враховано, що з моменту вчинення злочину та проведення з нею слідчих дій минуло півроку, та за вказаний час обвинувачений зазнав змін у зовнішності.

Враховуючи те, що як потерпіла ОСОБА_11 , так і свідок ОСОБА_12 під час судового засідання чітко вказали на ті самі фото, що й при проведенні впізнання, можливо стверджувати про те, що в цій частині їх показання, надані суду є достовірними.

Тож, показання свідка та потерпілої нічим не опорочені, даних про те, що вони дають неправдиві покази відсутні.

З приводу виклику свідка ОСОБА_13 зазначає, що під час судового розгляду кримінального провадження прокурором долучено документи про те, що вказаний свідок здійснив перетин державного кордону України та знаходиться на території Польщі. Тобто сторона обвинувачення з об`єктивних причин не забезпечила участь свідка, разом з тим, вжила заходи для встановлення його місцезнаходження.

Таким чином, суд однобічно та не об`єктивно надав оцінку показанням вказаних свідків та всупереч вимогам чинного законодавства взяв до уваги лише частину показів, тим самим прийшовши до надуманого висновку. Враховуючи вище викладене, суд спотворив покази потерпілої, свідків та поставив їх під сумнів, однобічно та на власний розсуд надав оцінку.

Вважає, що вина ОСОБА_7 доказується рядом прямих та непрямих доказів, які узгоджуються з встановленими фактичними даними про конкретну подію злочину, вчиненого останнім.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Разом з тим до початку розгляду апеляційної скарги на адресу апеляційного суду надійшла заява прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 про відмову від поданої нею апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження.

Вислухавши думку прокурора, який підтвердив, що дійсно відмовляється від поданої прокурором апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, судова колегія приходить до висновку що апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

У судовому засіданні встановлено, що справу до розгляду було призначено у тому числі у зв`язку із надходженням до апеляційного суду апеляційної скарги прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 , яка до початку апеляційного розгляду відмовилась від апеляційної скарги, що у відповідності до ст. 403 КПК України є підставою для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 403, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Прийняти відмову прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 від поданої нею апеляційної скарги на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2023 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, і апеляційне провадження, відкрите за вказаною апеляційною скаргою закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4