ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1930/23 Справа № 932/6942/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0002983 за апеляційною скаргою прокурора прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2023 року, про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2023 року, було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання по 28 вересня 2023 року включно, з покладенням на останнього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Слідчий суддя зазначив, про необхідність застосування запобіжного заходу до підозрюваного, який визнає підозру повністю, вказує, що розкаюється, дає покази, а також його особу, зокрема, що він не має можливостей для ефективного переховування, немає грошових коштів для внесення застави та постійного місця проживання де б міг відбувати домашній арешт, а також враховуючи, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України не виключає застосування ст.75 КК України, зважаючи на невисокий ступінь реалізації ризику переховування, слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, а також таких запобіжних заходів як домашній арешт чи застава. Відтак єдиним можливим запобіжним заходом у даній ситуації є особисте зобов`язання.

Слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не обґрунтовано та не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що рішення слідчого судді незаконне, оскільки не було взято до уваги встановлені органом досудового розслідування обставини кримінального провадження.

На думку апелянта, слідчий суддя не врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, підозрюваний ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, фактично проживає у м. Дніпрі без конкретного місця проживання, що може спонукати підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування.

Також прокурор зазначив, що оскільки ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, існує ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Вказує, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належного виконання обов`язків підозрюваним.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу слідчого судді без змін. Не заперечував розглядати апеляційну скаргу прокурора без свого захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора та думки підозрюваного та його захисника, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, а також на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів слідує, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наявність відповідних доказів, а саме: протоколи прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол допиту представника потерпілого, довідкою КП Дніпровського академічного театру драми та комедії про те, що чавунні батареї обліковуються на складі вартості будівлі, вартість батареї становить 500 грн.; протокол огляду місця події; протоколи допиту свідків охоронців комунального підприємства; протоколами огляду відеозаписів.

Перевіряючи доведеність заявлених в клопотанні прокурора ризиків, слідчий суддя об`єктивно визнав доведеним та належним чином мотивував існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого переховування від органу досудового розслідування, однак зазначив, що вказаний ризик не має високого ступеню реалізації.

При цьому, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не обгрунтовано та не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжний заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя врахував позицію підозрюваного ОСОБА_7 , який визнає підозру повністю, вказує, що розкаюється, дає покази, а також його особу, зокрема, що останній не має можливостей для ефективного переховування, немає грошових коштів для внесення застави та постійного місця проживання де міг б відбувати домашній арешт, а також те, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України не виключає застосування ст. 75 КК України, зважаючи на невисокий ступінь реалізації ризику переховування, слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, а також таких запобіжних заходів як домашній арешт чи застава.

Колегія суддів вважає, що такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, під час апеляційного перегляду прокурор пояснив, що з боку підозрюваного ОСОБА_7 порушень покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України не зафіксовано.

Доводи прокурора про те, що слідчим суддею не взято до уваги існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, є недостатньо обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. Крім того, при вирішенні питання обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчим суддею досліджувались всі ризики, вказані слідчим у клопотанні, та останній дійшов вмотивованого висновку про існування тільки ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З врахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, положень кримінального процесуального закону, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених прокурором в апеляції.

Таким чином, обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_7 є дієвим механізмом контролю її поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою, а апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 28 вересня 2023 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4