Справа № 487/9033/21
Провадження № 1-кп/487/332/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 по обвинувальному акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000669 від 21.05.2021 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальна справа по обвинувальному акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000669 від 21.05.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 27.04.2023 року було застосовано до обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», який вподальшому було продовжено строком до 25.09.2023 року включно.

У судовому засіданні 21.09.2023 року прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 діб.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, оскільки, за даними сторони захисту, набрав чинності вирок Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13.07.2023 року.

Обвинувачена у судовому засідання проти задоволення клопотання не заперечувала.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали за клопотанням, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001719 від 25.11.2022 року.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

За змістом частин 1 та 2 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором доведено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, визначені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 2 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно ч. 2 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно ч. 1 ст. 357 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Обвинуваченою ОСОБА_5 було неодноразово порушено свій обов`язок, передбачений п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, щодо прибуття за викликом до суду. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_5 від суду остання була оголошена у розшук. Після розшуку ОСОБА_5 обвинувачена продовжила ухилятися від суду, у зв`язку з чим повторно була оголошена у розшук з одночасним наданням дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Отже, з урахуванням наведених обставин, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченої, суд вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачена переховувалась та може переховуватись від суду, а тому продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, офіційно не працевлаштована, не має постійного джерела доходів, раніше судима, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком суду, окрім даного кримінального провадження, до Заводського районного суду міста Миколаєва направлено інший обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та інших осіб щодо вчинення злочинів проти власності, що, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, свідчить про можливість, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обвинувачується вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в разі визнання винуватою у вчиненні яких їй загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років. Крім того, судом враховуються: вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_5 , яка народилася у 1999 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Також судом враховуються міцність соціальних зв`язків обвинуваченої в місці її постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 незаміжня, неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого місця проживання не має, тимчасово мешкає у будинку з дозволу його власника, який для ОСОБА_5 , з її слів, є сторонньою людиною. ОСОБА_5 не працює, власного джерела доходу не має, кошти для існування інколи надає її сестра. Наразі, окрім даного кримінального провадження, в Заводському районному суді міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження (ЄРДР №01023 від 04.08.2021 року) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та інших осіб, за яким обвинувачена ОСОБА_5 також оголошена у розшук у зв`язку з ухиленням від суду.

Вироком Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13.07.2023 року у справі №488/3922/21 (провадження №1-кп/488/121/23) ОСОБА_5 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано невідбутну частину покарання за вироком Корабельного районного суду міста Миколаєва від 09.02.2021 року і остаточно призначено покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання її винуватою, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують подальшу обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 193, 194, 199, 314-316, 369, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 19.11.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1