УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 158/219/18

провадження № 51-5914 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 23 травня 2023 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком, 08 листопада 2017 року близько 18 год, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за попередньою змовою, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, приїхали на автомобілі «Опель Омега» д.н.з. НОМЕР_1 на територію незавершеного будівництва «Луцького м`ясокомбінату», що знаходиться на АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, умисно, таємно намагалися викрасти належні ОСОБА_6 чотири частини металевої труби позамайданчикового водопроводу об`єкта незавершеного будівництва «Луцький м`ясокомбінат» вагою 228,8 кг, вартістю 1404,81 грн, яку вони розрізали за допомогою заздалегідь підготовленого газового різака, однак свій злочинний умисел не довели до кінця з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки були виявлені працівниками поліції на місці вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційні скарги обвинувачених залишено без задоволення, а вищезазначений вирок без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи наведене, засуджений зазначає, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки жодним доказом у кримінальному провадженні не підтверджено право власності потерпілого ОСОБА_6 на об`єкт злочину.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з оскаржуваного вироку місцевого суду, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК підтверджуються сукупністю доказів, які цей суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив і належно оцінив.

Так, незважаючи на те, що ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів: показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що незавершене будівництво «Луцький м`ясокомбінат» на якому знаходилася труба, яку мали намір викрасти обвинувачені, належить йому на праві приватної власності, яке він отримав у порядку спадкування; показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що кілька років тому, під час патрулювання з ОСОБА_8 виявили двох осіб на АДРЕСА_2 , які здійснювали порізку труби на частини; показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що близько трьох років тому, під час патрулювання, було виявлено обвинувачених у спеціальному одязі під час порізки труби; протоколом огляду місця події від 08 листопада 2017 року, відповідно до якого на АДРЕСА_2 виявлено автомобіль «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_1 , позаду якого знаходився буксирувальний трос, у багажному відділенні лопати, балон з киснем, сокиру, а поруч перебували ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Біля автомобіля виявлено сумку з рукавом для газового різака, розвідним ключем, щіткою для чищення різака, а також газовий балон та дві частини металевої труби; висновком судової товарознавчої експертизи № 63/2017 від 16 листопада 2017 року, згідно якої ринкова вартість брухту чорних металів в кількості 228,8 кг могла становити 1404,83 грн; протоколом слідчого експерименту від 30 листопада 2017 року, під час якого ОСОБА_4 повідомив, що 08 листопада 2017 року, ОСОБА_5 запропонував йому поїхати з ним на територію незавершеного будівництва «Луцького м`ясокомбінату» та допомогти порізати металеву трубу, а коли вони вже порізали трубу, прибули працівники поліції, які їх затримали; протоколом слідчого експерименту від 01 грудня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_5 , вважаючи що право власності на земельну ділянку, де розташоване незавершене будівництво «Луцького м`ясокомбінату» нікому не належить, попросив ОСОБА_4 допомогти йому забрати трубу з цієї ділянки, однак, під час того як вони діставали трубу, їх затримали працівники поліції; іншими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в якій наводили доводи, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, перевірив усі посилання й доводи, викладені обвинуваченими у апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Разом з цим, апеляційний суд, проаналізувавши доводи сторони захисту стосовно належності об`єкту кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_6 , зазначив, що згідно матеріалів спадкової справи №13/2017, спадкоємець ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини від власника майна ОСОБА_9 , у тому числі і незавершеного будівництва «Луцького м`ясокомбінату», який розташований на АДРЕСА_2 , а відтак, вказане майно належить ОСОБА_6 з часу відкриття спадщини, незалежно від того чи отримав він свідоцтво про право на спадщину та оформив майно на себе.

В свою чергу, належність ОСОБА_9 на праві власності незавершеного будівництва «Луцького м`ясокомбінату» підтверджується дослідженими у судовому засіданні договором купівлі-продажу від 12 грудня 2001 року № 4970; актом передачі об`єктів незавершеного будівництва «Луцький м`ясокомбінат», що будувався за адресою: АДРЕСА_2 , від 12 грудня 2001року; переліком об`єктів, що входять до складу незавершеного будівництва «Луцький м`ясокомбінат», які підлягають приватизації; листом приватного нотаріуса ОСОБА_10 від 25 липня 2002 року №2-25/50.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи, зокрема, на положення ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), згідно яких, незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. До того ж, відповідно до частин 1, 3 ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, проте, відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Разом з цим нормами цивільного законодавства не визначено строк, протягом якого особа зобов`язана отримати вищезазначене свідоцтво.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 23 травня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3