Провадження № 1-о/522/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Приморського районного суду м. Одеси №106 заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2013 року за виключними обставинами,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3»),

перекладача ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_5 про перегляд судового рішення вироку Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2013 року за виключними обставинами, на підставі п.2 ч.3 ст.459 КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав заяву в повному обсязі та просив її задовольнити.

В обґрунтування своєї заяви, засуджений ОСОБА_5 посилається на рішення Конституційного суду від № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 року, згідно якого частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Також засуджений вказав, що звернувся до суду з заявою від 28.09.2021 року на підставі ст. 459 КПК України та вищевказаного рішення Конституційного суду України, оскільки вказане рішення суду є виключною обставиною, яка раніше не була відома суду, так як його було засуджено вироком апеляційного суду Одеської області 14.12.2009 року та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, тобто до ухвалення вказаного рішення Конституційного Суду України.

В подальшому 31.07.2023 року до суду надійшли доповнення ОСОБА_5 до вищевказаної заяви, які останній просив врахувати під час ухвалення судом рішення. В своїх доповненнях ОСОБА_5 вказав, що Європейським судом з прав людини розглянуто заяву ОСОБА_5 №19957/21 (Болдирєв проти України) та за результатами розгляду встановлено порушення ст. 3 Конвенції у зв`язку із призначенням покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.

Також в своїх поясненнях ОСОБА_5 посилається на прийнятий після його звернення з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами від 28.09.2021 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18.10.2022 року, яким передбачається можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Прокурор заперечував проти задоволення вказаної заяви засудженого, посилаючись на те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, який ОСОБА_5 просить скасувати, залишено без змін, а рішення ЄСПЛ стосується необхідності приведення законодавства України у відповідність з міжнародними стандартами.

Захисник ОСОБА_7 підтримала підзахисного та просила задовольнити заяву ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 466 КПК України, учасники судового провадження повідомляються про дату, час та місце розгляду заяви. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали заяви, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року ОСОБА_5 засуджено за п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2013 року вищевказаний вирок суду було змінено, виключено з вироку рішення про кваліфікацію його дій за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, та постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_5 від покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та виключено з вироку рішення про призначення ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2021 року, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК України, відмовлено у відкритті кримінального провадження за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2099 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2013 року за виключними обставинами, поданої засудженим до суду 28.09.2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2021 року залишено без змін.

Постановою колегії судів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 червня 2023 року вказані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано та направлено заяву ОСОБА_5 про перегляд за виключними обставинами судового рішення на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

У вказаному рішенні судді Верховного Суду наголосили на тому, що відмова у відкритті кримінального провадження про перегляд судового рішення за виключними обставинами є порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо порядку реалізації засудженим права на здійснення кримінального провадження за виключними обставинами, що є істотним порушенням.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2023 року було відкрито провадження за вищевказаною заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч. 1 ст. 23 Конституції України, кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Згідно ч. 2 ст. 28 Конституції Украйни, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно ч. 3 ст. 63 Конституції України, засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 459 КПК України виключними обставинами визнаються:1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 КПК України, учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 466 КПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом протягом двох місяців з дня її надходження згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК України, суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 року частину першу статті 81, частину першу ст. 82 КК України визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Однак, слід зазначити, що згідно вказаного рішення Конституційний Суд України вважає, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Водночас довічне позбавлення волі особи без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного позбавлення волі з позбавленням волі до завершення природнього життя людини, а отже, заперечує не тільки мету покарання, а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнів її абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже, не відповідає частині першій статті 3, статті 23, частині другій статті 28, частині третій статті 63 Конституції України.

На підставі вищевказаного рішення Конституційного Суду України законодавцем було внесено зміни до ст. 81, 82 КК України Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-IX від 18.10.2022 року, який набрав чинності 06.11.2022 року.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що засуджений не позбавлений права звернутись до суду, з заявою про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

В свою чергу, вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким в межах розгляду вказаної заяви засудженого про перегляд судового рішення за виключними обставинами неможливо, оскільки це не відповідатиме нормам діючого законодавства, з таких підстав.

Як було зазначено вище, згідно рішення Конституційного Суду України від № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 року, довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Крім того, даний вид покарання не виключено з Закону України про кримінальну відповідальність, та окремо законодавцем врегульовано питання щодо уникнення порушення гарантованих Конституцією України прав, свобод та обов`язків осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі, а саме можливість звернення з відповідною заявою про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Окремо слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18.10.2022 року, з врахуванням висновків Конституційного Суду України, щодо відсутності норм, які б визначали порядок звільнення осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, врегульоване вказане питання, а саме ч. 7 ст. 151 Кримінально-виконавчово кодексу України викладено в такій редакції: «Засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше п`ятнадцяти років призначеного покарання».

Відповідно до ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ч. 12 ст. 154 КВК України, разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Відповідно до ч. 13 ст. 154 КВК України, особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішення Hutchinson v. the United Kingdom від 17 січня 2017 року (заява № 57592/08), «Петухов проти України» (№ 2) від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13), в яких зроблено наголос на реабілітації та реінтеграції засуджених до довічного позбавлення волі, з метою недопущення порушення ст. 3 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року.

Також внесені зміни в законодавство України відповідають стандарту Європейського суду з прав людини, а саме щодо застосування країнами Європи кари на довічне ув`язнення з неодмінною вимогою перегляду цього виду покарання та щодо відповідних критеріїв і умов перегляду.

Таким чином, з врахуванням чітко визначеної законодавством процедури заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, суд роз`яснює, що засуджений ОСОБА_5 має право звернутись з поданням, з дотриманням визначених законодавством вимог до відповідного суду, для розгляду питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2013 року за виключними обставинами необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 КПК України суд забезпечує учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 68 КПК України, у разі виникнення необхідності у кримінальному провадженні в перекладі пояснень, показань або документів, сторони кримінального провадження чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Приморським районним судом м. Одеси до участі у кримінальному провадженні був залучений перекладач ОСОБА_8 , який працює перекладачем в ТОВ «Колегія судових перекладачів», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 64, кв. 83.

Пунктом 3 частини 2 ст. 68 КПК України передбачено право перекладача на одержання винагороди за виконаний переклад та відшкодування витрат, пов`язаних із його залученням до кримінального провадження. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України витрати, які пов`язані із залученням та участю перекладача для перекладу свідчень учасників кримінального провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 9 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996 року встановлено, що необхідно визначити в ухвалі органі, який зробив виклик перекладача вихідні дані для визначення суми винагороди (конкретний розмір винагороди у межах норм, зазначених у пунктах 2, 3, 5, 6, 6-1 цієї Інструкції, та час, затрачений нею у зв`язку з явкою за викликом і на виконання даного їй завдання).

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за рахунок коштів державного бюджету України здійснити оплату наданих послуг усного перекладу з української мови на російську мову перекладачем ОСОБА_8 із розрахунку 700 гривень на 1 годину, за судове засідання проведене 15.09.2023 року 1400 гривень на 2 години, відповідно до кошторисних призначень територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області за КПКВ 0501020. Доручити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області виконання ухвали в частині здійснення оплати послуг перекладача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 29, 68, 122, 372, 376, 459, 466, 467 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2013 року за виключними обставинами залишити без задоволення.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за рахунок коштів державного бюджету України здійснити оплату наданих послуг усного перекладу з української мови на російську мову перекладачем ОСОБА_8 ТОВ «Колегія судових перекладачів», реквізити рахунку: IBAN НОМЕР_1 , ЄРДПО: НОМЕР_2 , у вигляді усного перекладу тривалістю за обсягом роботи 700 (сімсот) гривень на 1 годину, за судове засідання, проведене 15.09.2023 року 700 (сімсот) гривень на 2 години, всього в сумі 1400 (сімсот) гривень 00 (нуль) копійок, відповідно до кошторисних призначень територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області за КПКВ 0501020.

Доручити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області виконання ухвали в частині здійснення оплати послуг перекладача.

Копію ухвали направити до ТУ ДСА України в Одеські області та в ТОВ «Колегія судових перекладачів», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 64, кв. 83, для відома та виконання.

Копію ухвали вручити засудженому, прокурору та направити в ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Судді Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_9