Справа №522/9609/23
Провадження по справі № 1-кс/522/3028/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса, скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 в порядку ст 206 КПК України на незаконне затримання.

Учасники судового засідання:

прокурор - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_4 ,

затриманий - Гюлер Мюждат

перекладач - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 ) звернлася до слідчого судді зі скаргою в порядку ст. 206 КПК України, яке вмотивоване таким.

16 травня 2023 року опівночі по вул. Люстдорфскій дорозі, 11 у м. Одесі співробітниками відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області було затримано ОСОБА_3 , про що складено протокол.

Відповідно до протоколу затримання, особи від 07. 04. 2023 року о 13.50 год. співробітниками УКР ГУНП в Одеській області у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку за ініціативи компетентних органів Республіки Туреччина для притягнення до кримінальної відповідальності було затримано ОСОБА_3 .

08.04.2023 керівник Приморської окружної прокуратури м. Одеси було скеровано до суду клопотання про застосування тимчасового арешту щодо ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2023 стосовно ОСОБА_3 застосовано тимчасовий арешт до надходження запиту про його видачу на 40 діб.

Станом на 16 травня 2023 року запит про видачу особи не надійшов, у зв`язку із чим ОСОБА_3 звільнено з ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Однак на виході із установи попереднього ув`язнення, ОСОБА_3 уже очікували співробітники відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області для повторного затримання.

З цих підстав, захисник вважає, що затримання особи відбулось незаконно, у зв`язку із чим просить слідчого суддю зобов`язати відповідальних осіб звільнити особу від затримання негайно.

Позиція учасників судового розгляду.

Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала вимоги скарги, просила звільнити її підзахисного з-під варти, так як той повторно був затриманий без відповідних підстав.

Затриманий ОСОБА_8 підтримав вимоги скарги, просив відпустити його з-під варти.

Прокурор ОСОБА_5 вважала вимоги скарги безпідставними, так як ОСОБА_8 був затриманий у комендантську годину та доставлений до відділу поліції, оскільки він перебуває у міжнародному розшуку, тобто затримання особи відбулось законно. Згідно із вимогами КПК України у прокурора є 60 годин для перевірки законності затримання, і цей строк ще не закінчився, тому подальше утримання особи теж є законним. Наразі надійшов запит Республіки Туреччини про видачу ОСОБА_3 , а тому є підстави для звернення до суду для застосування екстрадиційного арешту. Надала копію супровідного листа, відповідно до якого керівник Малиновської окружної прокуратури м. Одеси уже подав до слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси клопотання про застосування такого арешту.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні клопотання.

Кримінальний процесуальний кодекс України.

Стаття 206. Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини

1. Кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

2. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Стаття 207. Законне затримання

1. Ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

2. Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статті 482 цього Кодексу: 1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; 2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.

3. Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Стаття 208. Затримання уповноваженою службовою особою

1. Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

4. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

5. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Стаття 209. Момент затримання

1. Особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Стаття 210. Доставлення до органу досудового розслідування

1. Уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством.

2. Про кожне затримання уповноважена службова особа одразу повідомляє за допомогою технічних засобів відповідальних осіб в підрозділі органу досудового розслідування.

Стаття 582. Особливості затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення за межами України

1. Затримання на території України особи, яка розшукується іноземною державою у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, здійснюється уповноваженою службовою особою.

2. Про затримання негайно інформується прокурор, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання. Повідомлення прокурору, до якого додається копія протоколу затримання, повинно містити докладну інформацію щодо підстав та мотивів затримання.

3. Прокурор, отримавши повідомлення, перевіряє законність затримання особи, яка розшукується компетентними органами іноземних держав, та негайно інформує відповідну обласну прокуратуру.

4. Про затримання таких осіб відповідна обласна прокуратура протягом шістдесяти годин після затримання повідомляє відповідний центральний орган України, який протягом трьох днів інформує компетентний орган іноземної держави.

5. Про кожен випадок затримання громадянина іноземної держави, який вчинив злочин за межами України, відповідна обласна прокуратура також повідомляє Міністерство закордонних справ України.

6. Затримана особа негайно звільняється у разі, якщо:

1) протягом шістдесяти годин з моменту затримання вона не доставлена до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу тимчасового або екстрадиційного арешту;

2) встановлено обставини, за наявності яких видача (екстрадиція) не здійснюється.

7. Порядок затримання таких осіб та розгляду скарг про їх затримання здійснюється відповідно до статей 206 та 208 цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Стаття 583. Тимчасовий арешт

1. До затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

2. У разі якщо максимальний строк тимчасового арешту, передбачений частиною першою цієї статті, закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту.

3. Прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту.

4. До клопотання додаються:

1) протокол затримання особи з відміткою про роз`яснення особі її права надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також права на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію);

2) документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави;

3) документи, що підтверджують особу затриманого;

4) письмова заява затриманої особи про згоду на її видачу (екстрадицію), в якій особа може зазначити про відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності (в разі наявності такої письмової заяви).

5. Клопотання має бути розглянуто слідчим суддею у найкоротший строк, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту затримання особи.

6. Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановлює особу затриманого, пропонує особі зробити заяву, роз`яснює особі її право надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також право на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію), з`ясовує бажання особи скористатися цими правами, перевіряє добровільність надання особою згоди на її видачу (екстрадицію), відмови від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності, усвідомлення особою правових наслідків такої згоди (відмови), перевіряє наявність документів, передбачених пунктом 2 частини четвертої цієї статті, вислуховує думку прокурора та інших учасників.

У разі якщо затримана особа надала згоду на її видачу (екстрадицію) або надала згоду на її видачу (екстрадицію) і відмовилася від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності, суд вирішує питання про затвердження згоди особи на видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту або про відмову у затвердженні згоди особи на її видачу (екстрадицію) і застосування тимчасового арешту.

За результатами розгляду слідчий суддя постановляє ухвалу про:

1) застосування тимчасового арешту;

2) відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав;

3) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту;

4) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію), відмови особи від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності та застосування екстрадиційного арешту;

5) застосування тимчасового арешту та відмову у затвердженні згоди особи на її видачу (екстрадицію).

Копія ухвали слідчого судді, постановленої за результатами розгляду питання щодо затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію), невідкладно направляється уповноваженому (центральному) органу України через відповідну обласну прокуратуру разом із копією письмової заяви особи про згоду на її видачу (екстрадицію).

7. Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, до якої застосовано тимчасовий арешт, її захисником чи законним представником, прокурором, крім ухвал слідчого судді про затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту, про затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію), відмови особи від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності та застосування екстрадиційного арешту, які оскарженню не підлягають.

8. Особа, до якої застосовано тимчасовий арешт, має право до надходження запиту про її видачу (екстрадицію) подати на розгляд слідчого судді суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, письмову заяву про згоду на її видачу (екстрадицію), в якій може зазначити про відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності. Така заява підлягає невідкладному розгляду слідчим суддею у порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, за участю прокурора, особи, яка подала заяву, її захисника та за потреби перекладача.

9. Звільнення особи з-під тимчасового арешту у зв`язку з несвоєчасним надходженням до центрального органу України запиту про видачу не перешкоджає застосуванню до неї екстрадиційного арешту в разі отримання в подальшому такого запиту.

10. У разі надходження запиту про видачу особи (екстрадицію) до закінчення строку тимчасового арешту ухвала слідчого судді про застосування тимчасового арешту втрачає юридичну силу з моменту винесення слідчим суддею ухвали про застосування екстрадиційного арешту щодо цієї особи.

11. У разі наявності на утриманні особи, стосовно якої слідчим суддею розглядається клопотання про застосування тимчасового арешту, дитини, яка залишається без батьківського піклування, слідчий суддя зобов`язує прокурора негайно повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування такої дитини про факт залишення дитини без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дитини, про що зазначається в ухвалі про застосування тимчасового арешту.

Мотиви, із яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Стаття 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом в тому числі п. f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно із ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс не визначає вимог до форми звернення до слідчого судді на підставі ст. 206 КПК України, тому зважаючи на загальні засади кримінального провадження, а також положення ст. 26 Конституції України та ст. 5 Конвенції, ст. 3 КПК України, саме до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а тому скарга захисника є належним способом ініціювання перевірки законності затримання.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 07. 04. 2023 року співробітниками УКР ГУНП в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Катериненська, буд. 60, у порядку ст. ст. 208, 582 КПК України був затриманий громадянин Республіки Туреччини ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку за ініціативи компетентних органів Республіки Туреччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.82/1.А КК Республіки Туреччини (навмисне вбивство).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2023 стосовно громадянина Турецької Республіки ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасовий арешт строком на 40 діб, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Туреччини.

Строк тимчасового арешту, постановлено, рахувати з моменту фактичного затримання особи, а саме з 07.04.2023.

Таким чином 40-денний строк, визначений рішенням суду сплинув 16.05.2023 о 23:59, згідно із ч. 3 ст. 113 КПК України, адже при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 202 КПК України у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Зважаючи на вказані вимоги, уповноважена особа установи попереднього ув`язнення звільнила ОСОБА_3 з-під варти, у той час, коли строк дії ухвали сплинув.

Посилання прокурора про те, що ОСОБА_8 був законно затриманий поліцейськими, оскільки порушував комендантську годину, на думку слідчого судді, є такими, що не відповідають дійсності у повній мірі.

Особа була звільнена з-під варти у той час, коли закінчився строк дії ухвали, тобто опівночі. У вказаної особи були об`єктивні причини перебувати поза межами місця проживання, адже згідно із відкритими даними ДУ «ОСІ», розташована по вул. Люстдорфська дорога 11 у м. Одесі, Гюлер Мюждат проживає по вул. Фонтанська дорога, 33 у м. Одесі.

Вказану особу було затримано поруч із установою попереднього ув`язнення, і він мав при собі відповідне підтвердження довідку про звільнення, у якій зазначено, що він звільняється з-під варти і прямує до місця проживання. Указаних обставин на думку слідчого судді є достатньо для не застосування затримання особи як до порушника комендантської години.

Щодо затримання ОСОБА_3 на підставі ст. 582 КПК України, то суддя теж вважає таке затримання безпідставним, адже 07 квітня 2023 року, як було вказано вище, ОСОБА_8 уже був затриманий на виконання вимог указаної статті.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає можливість повторного затримання особи для виконання тих же самих вимог, що уже були виконані щодо цієї особи. Слідчий суддя критично ставиться до пояснень прокурора про те, що у такому разі, в прокурора є знову 60 годин для перевірки законності затримання особи, - ці вимоги уже були виконані у період після 07 квітня 2023 року. І як уже було зазначено, і орган досудового розслідування, куди було доставлено затриманого, і прокурор, якому було повідомлено про затримання на підставі розшуку, було достеменно відомо, що затримання ОСОБА_3 уже було здійснено, перевірку щодо нього уже проведено, а строк застосування тимчасового арешту сплинув, оскільки при собі в особи була довідка про звільнення. На підтвердження цієї думки, слідчий суддя звертає увагу і на те, що прокурор надала копію документів, які підтверджують звернення до слідчого судді із клопотанням про застосування уже екстрадиційного арешту (а не тимчасового арешту, як то передбачено хронологічно після виконання вимог ст. 582 КПК України).

Як встановив слідчий суддя під час розгляду скарги, затримання ОСОБА_3 не відбулось у зв`язку із порушенням комендантської години, також затримання ОСОБА_3 не відбулось для виконання вимог ст. 582 КПК України. Інших підстав для законного затримання особи прокурор у судовому засіданні не наводив.

Слідчий суддя, зобов`язаний звільнити особу, якщо прокурор не доведе існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя дійшов переконання про обґрунтованість стверджуваних захисником порушень про безпідставність затримання особи.

Окрім цього, слідчий суддя враховує те, що станом на 18 травня 2023 року надійшов запит на видачу особи до Республіки Туреччини. Однак, тримання ОСОБА_3 , як і будь-якої іншої особи не може здійснюватися свавільно та у порушення встановленої процедури. Право на особисту свободу є гарантованим, а втручання в нього може бути виправданим тільки якщо особи, уповноважені на такі дії будуть суворо дотримуватись порядку визначеного Законом.

У даному випадку, слідчий суддя не може вважати, що подальше тримання особи і ув`язнення її в ізоляторі тимчасового тримання було таким, що відповідало Закону, і не може вважатися таким, доки уповноважений суддя, на території суду якого перебуває особа, щодо якої вирішується питання про застосування екстрадиції не постановить рішення, про обрання саме такого запобіжного заходу, який обмежує свободу особи тобто пов`язаного із позбавленням волі.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції затримана чи взята під варту особа має право ініціювати провадження з метою перевірки судом процесуальних і матеріально-правових умов, які є неодмінними для забезпечення «законності» у значенні пункту 1 статті 5 Конвенції позбавлення її свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, та легітимність мети, з якою здійснювалися це затримання і подальше тримання під вартою (див. справу «Ґраусліс проти Литви» (Grauslys v. Lithuania), заява № 36743/97, пункти 5155, від 10 жовтня 2000 року). 48. У пункті 4 статті 5 зазначено, що «суд без зволікання встановлює законність затримання». Ця вимога містить два аспекти: по-перше, можливість здійснення судового контролю має забезпечуватися невдовзі після взяття особи під варту і, в разі необхідності, з розумною періодичністю надалі. По-друге, таке провадження має здійснюватися з належною старанністю (див. справу «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 115). 49. Процедура вирішення питань стосовно тримання під вартою має здійснюватися з дотриманням принципу змагальності і завжди має забезпечувати рівність процесуальних засобів сторін у справі (див. справу «Тжаска проти Польщі» (Trzaska v. Poland), заява № 25792/94, п. 74, від 11 липня 2000 року). Забезпечення затриманому права бути заслуханим особисто або за допомогою певного представництва є однією з основоположних гарантій процедури, що застосовується при вирішенні питань позбавлення свободи (див. рішення у справі «Кампаніс проти Греції» (Kampanis v. Greece) від 13 липня 1995 року, серія А, № 318-B, п. 47). 50. Хоча пункт 4 статті 5 Конвенції не зобов`язує досліджувати кожний аргумент у доводах особи, взятої під варту, стосовно законності такого заходу, суддя, розглядаючи таке звернення, повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які для цілей Конвенції є неодмінними для забезпечення «законності» позбавлення свободи (див. справу «Ніколова проти Болгарії» (Nikolova v. Bulgaria) [GC], № 31195/96, п. 61, ECHR 1999-II).

З урахуванням вище викладеного слідчий суддя дійшов висновку про те, що особа була затримана за відсутності відповідного рішення суду, та в подальшому утримувалась під вартою незаконно у зв`язку із чим уповноважені особи повинні звільнити ОСОБА_3 від затримання негайно. Таким чином, скарга захисника є обґрунтованою, та такою що має бути задоволена у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 202, 206 211, 372, 376, 582-583 КПК України, слідчий суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 в порядку ст 206 КПК України на незаконне затримання - задовольнити.

ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від затримання - негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_10

18.05.2023