Справа № 372/2961/23
Провадження 1-кс-837/23
ухвала

Іменем України

03 липня 2023 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представників власника майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000131 від 19.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що 24.04.2009 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власницею Ресторану «Вараш», що представляє собою нежитлове приміщення площею 3967,4 кв м, та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 22.02.2023 державним реєстратором Заріченської селищної ради Рівненської області до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2009 року № 4756, який посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 .

Проте відповідно до заяви ОСОБА_9 вказаний правочин нею у 2009 році не укладався, нерухоме майно жодній особі не відчужувалось.

Таким чином, невстановленою особою шляхом обману отримано прав власності на вказане нерухоме майно, чим заподіяно потерпілій матеріалу шкоду в особливо великому розмірі.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, нерухоме майно нежитлове приміщення ресторану, яке є предметом вчинення злочину, є таким, що відповідає вимогам, визначеним ст. 98 КПК України.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 27.06.2023 нежитлове приміщення площею 3967,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом.

Крім того, до прокурора 26.06.2023 надійшло клопотання представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 про накладення арешту на вказане нерухоме майно.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності, попередження збитків, що можуть бути заподіяні діями щодо перереєстрації нерухомого майна, виникла необхідність у накладенні арешту на це майно. Завданням накладення арешту є запобігання можливості подальшого відчуження майна, право на яке здобуто злочинним шляхом.

Застосування зазначених обмежень надасть змогу зупинити можливе подальше відчуження нерухомого майна третім особам, які можуть бути визнані добросовісними набувачами, а також з метою збереження речових доказів, а тому прокурор просить клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання підтримала з підстав кладених у клопотанні та просила його задовольнити.

Адвокати ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечили з підстав викладених у письмових поясненнях, додатково зазначили, що ОСОБА_7 законно придбав дане майно, а від так склад кримінального правопорушення відсутній і підстав для накладення арешту не має.

Заслухавши пояснення учасників , дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Оскільки слідчому судді надано постанову про визнання майна як речового доказу у кримінальному провадженні, у рамках якого подано клопотання, воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, клопотання прокурора про накладення арешту, слід задовольнити.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до задоволення внесеного слідчим клопотання.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000131 від 19.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на нежитлове приміщення площею 3967,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляціного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1