П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року

м. Київ

справа № 446/757/20

провадження № 51-3933км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Арламівська Воля Мостиського району Львівської області, громадянина України, жительки АДРЕСА_1 ,

яку визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнано невинуватою та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку із недоведеністю, що в її діях є склад кримінальних правопорушень.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.

Ухвалою Львівського апеляційного судувід 20 вересня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалася у тому, що, обіймаючи посаду директора Кам`янка-Бузької центральної бібліотечної системи (далі - РЦБС), будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями, зловживаючи своїм службовим становищем, здійснювала облік робочого часу працівників РЦБС, знаючи про відсутність старшого бібліотекаря бібліотеки-філіалу с. Полунична Кам`янка-Бузького району Львівської області ОСОБА_7 на робочому місці у зв`язку із її перебуванням за межами України в різні періоди часу з січня 2016 року до березня 2018 року, табелювала останню як таку, що перебувала на робочому місці, що стало підставою для виплати їй заробітної плати за 239 робочих днів на загальну суму 44651,15 грн, внаслідок чого відбулася розтрата коштів районного бюджету на вказану суму.

Також ОСОБА_6 обвинувачувалася в тому, що за вищевказаних обставин вчинила службове підроблення шляхом підписання табеля обліку використаного робочого часу працівників Кам`янка-Бузької центральної бібліотечної системи, чим посвідчила перебування старшого бібліотекара ОСОБА_7 на робочому місці, тоді як остання в цей час перебувала за межами України та, відповідно, була відсутня на робочому місці.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

На обґрунтування касаційних вимог прокурор не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК. Вказує про те, що ці суди не надали належної оцінки діям ОСОБА_6 , які викладені у обвинувальному акті, показанням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не проаналізували обов`язки діловода та директора РЦБС, які визначені відповідними посадовими інструкціями, що в своїй сукупності свідчить про видачу саме ОСОБА_6 упродовж 2 років табелів обліку робочого часу шляхом їх підписання за відсутності ОСОБА_7 на робочому місці, у зв`язку з чим було здійснено розтрату коштів районного бюджету.

Також прокурор вважає безпідставними висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність в ході судового розгляду наявності в діях ОСОБА_6 прямого умислу на вчинення інкримінованих останній кримінальних правопорушень. Зазначає, що твердження судів першої та апеляційної інстанцій про перебування у підпорядкуванні ОСОБА_6 великої кількості філій бібліотек та значну віддаленість між її робочим місцем та робочим місцем ОСОБА_7 не може свідчити про необізнаність ОСОБА_6 щодо відсутності ОСОБА_7 на робочому місці у відповідні періоди часу.

Вказує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У запереченняхна касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах виправданої, вказує про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор частково підтримала касаційну скаргу, просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули. У запереченнях на касаційну скаргу захисник просив здійснювати касаційний розгляд без його участі. Також до початку касаційного розгляду на адресу Суду надійшли клопотання від представника потерпілого та виправданої про здійснення судового розгляду без їхньої участі.

Мотиви суду

Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи у касаційній скарзі прокурора про безпідставність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності у діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, колегія суддів вважає необґрунтованими.

В ході касаційної перевірки вироку місцевого суду колегією суддів встановлено, що суд з`ясував усі обставини, допитав ОСОБА_6 , свідків сторони обвинувачення ( ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 ), дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази, зміст яких детально відтворено у вироку, а також здійснив їх перевірку під час судового розгляду й надав оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК.

Як убачається із вироку місцевого суду, ніхто із допитаних в судовому засіданні не вказував про обставини, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 була обізнана про відсутність ОСОБА_7 на своєму робочому місці та про перебування останньої за кордоном в періоди табелювання обліку робочого часу. Вказане підтверджується дослідженими в касаційному порядку звукозаписами судових засідань місцевого суду, в яких відбувалися допити вищевказаних осіб.

ОСОБА_6 надала місцевому суду показання про те, що своєї винуватості в інкримінованих кримінальних правопорушеннях вона не визнає повністю, оскільки про те, що ОСОБА_7 перебувала за кордоном під час її табелювання на робочому місці, вона дізналася лише в ході здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні місцевого суду надала показання про те, що вона самовільно залишала своє робоче місце і виїжджала за кордон, до Республіки Польща на заробітки, і про такі свої дії нікого, у тому числі ОСОБА_6 , не ставила до відома, а інколи навіть вводила останню в оману щодо свого перебування на робочому місці. Додатково свідок повідомила суду, що гроші, які вона отримала за цей період у рахунок заробітної плати, вона самостійно знімала та розпоряджалася ними на власний розсуд.

Окрім цього щодо ОСОБА_7 було ухвалено вирок Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області від 12 грудня 2019 року, яким було затверджено угоду про визнання винуватості за ч. 2 ст. 190 КК між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 . Цим вироком встановлено, що ОСОБА_7 , порушуючи правила внутрішнього трудового розпорядку, діючи за попередньою змовою групою осіб, а саме за пособництва особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, в різні періоди часу з січня 2016 року по вересень 2018 року була відсутня на робочому місці та перебувала за межами України, однак отримувала за вказані періоди часу заробітну плату, чим шляхом обману заволоділа бюджетними коштами, розпорядником яких є сектор культури Кам`янка-Бузької РДА.

На підставі вищенаведеного, а також після дослідження наданих стороною обвинувачення письмових доказів, місцевий суд дійшов висновку про недоведеність в діяннях ОСОБА_6 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК.

З такими висновками місцевого суду погодився суд апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги сторони обвинувачення, і визнав їх необґрунтованими, навів належні й докладні мотиви своїх висновків, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про правильність вказаних тверджень судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на те, що ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом із посиланням на конкретні обставини та належні і допустимі докази наявність в діяннях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судами попередніх інстанцій під час розгляду кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих цими судами рішень.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що в ході розгляду цього кримінального провадження місцевий та апеляційний суди не допустили істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану прокурором касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3