Справа № 638/3586/22
Провадження № 1-кп/638/869/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000788 від 26 травня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армянська, АР Крим, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, раніше судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою, АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

встановив:

В провадження Дзержинського районного суду м. Харкова 30 червня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Обвинувальний акт внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000788 від 26 травня 2022 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2022 року призначено у вказаному кримінальному проваджені підготовче судове засідання.

07 вересня 2022 року до суду від потерпілого ОСОБА_8 найшла позовна заява про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в якій він просить при постановлені вироку стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь майнову шкоду, завданої внаслідок злочинних дій у розмірі 160967,57 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

08 листопада 2022 року до суду від представника цивільного позивача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання про арешт майна обвинуваченого з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в якому просить накласти арешт з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову) на нерухоме майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 43,2 кв.м шляхом заборони її відчуження; однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 32,6 кв.м. шляхом заборони її відчуження. В обґрунтування зазначає, що під час досудового розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений може відчужити своє право власності на вищевказані квартири на третіх осіб, щоб ухилитися від відшкодування заданої шкоди, і тому невжиття заходів забезпечення цивільного позову в подальшому безумовно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача завданої ним шкоди.

В судовому засідання цивільний позивач ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні поклалась на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання.

Суд, вивчивши клопотання про арешт майна, оцінивши доводи сторони цивільного позивача про необхідність накладення арешту, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема арешт майна.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно обвинуваченого, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися цивільний позивач з метою забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ч.3 ст.171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна обвинуваченого для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Нормами ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, зокрема, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завдання кримінального провадження.

Крім того, положеннями статей 149 та 150 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову особи повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Судом встановлено, що представником цивільного позивача у заяві про забезпечення позову не доведено необхідності арешту майна, а також наявності ризиків відчуження майна обвинуваченим.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Проте, в клопотанні не обґрунтована співмірність накладання арешту з вимогами, які заявлені у цивільному позові.

Крім того матеріали справи не містять жодних відомостей про наміри обвинуваченого відчужити будь-яким способом своє нерухоме майно з метою уникнення виконання судового рішення.

Фактично заява про забезпечення позову містить лише формальне посилається на необхідність вжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення, однак будь-яких доказів того, що відповідач має намір вчинити такі перешкоди щодо виконання рішення суду, потерпілим та його адвокатом при поданні клопотання про накладення арешту надано не було.

Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідного клопотання.

Таким чином, представником потерпілого не доведено в чому саме полягає загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 131, 170-173, 372 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1