Справа № 569/4050/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 , представника ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» - ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 , перекладача ОСОБА_9 ,

розглянуши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_7 про заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, на більш м`яке у виді позбавлення волі на визначений строк, -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням, у якому просить замінити йому протиправне призначене покарання неправосудним рішенням суду у виді довічного позбавлення волі на більш м'яке у виді позбавлення волі на визначений строк, зарахувавши відбутий строк у вигляді позбавлення волі на визначений строк.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.12.2002 ОСОБА_7 засуджено за п. п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Початок строку відбування покарання з 17.01.2002. На день звернення до суду із вказаним клопотанням відбув 23 роки та 6 місяців призначеного покарання. Оскільки утримання його у в`язниці більше 23 років це є порушенням його законних прав і свобод. На думку засудженого, якщо він засуджений до довічного позбавлення волі відбув більше 23 років покарання, згідно з чинним КК України, його кримінальна відповідальність є занадто суворою. Посилаючись на практику та висновки Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду. ОСОБА_7 звертається до суду для захисту своїх порушених прав та просить суд прийняти рішення про вирішенні питання про заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, на більш м`яке у виді позбавлення волі на визначений строк.

Засуджений ОСОБА_7 в судовому засідання подані ним клопотання підтримав та просив суд задовольнити їх посилаючись на доводи викладені у письмових клопотаннях.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 клопотання свого підзахисного підтримав, просив суд їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 , просив відмовити у задоволенні за безпідставністю, вказавши на те, що засуджений вчинив злочини за які його було засуджено судом після набрання чинності КК України, а саме 01.09.2001, ст. 115 КК України передбачала максимальний вид покарання - довічне позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.12.2002 ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі, який було залишено Верховним Судом України 03.06.2004 без змін із врахуванням ст. 67 КК України, та підстав для пом`якшення призначеного покарання у вигляді довічного позбавлення ОСОБА_7 судом не встановлено.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, думку прокурора та представника ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. п. 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про заміну не відбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як вбачається із матеріалів справ, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.12.2002 за п. п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Початок строку відбування покарання з 17.01.2002. На день звернення до суду із вказаним клопотанням відбув 23 роки та 6 місяців призначеного покарання.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй, та не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи відповідно до положень ч. 1 ст. 58 Конституції України.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 3 КК України злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 вчинив злочини 24.12.2001, за які його засуджено, після набрання чинності КК України, а саме 01.09.2001, статтею 115 КК України було встановлено максимальний вид покарання, такий як довічне позбавлення волі, що передбачало та надавало суду можливість застосувати такий вид покарання до засудженого.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.12.2002 ОСОБА_7 засуджено за п. п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі, який було залишено Верховним Судом України 03.06.2004 без змін, враховано положення ст. 67 КК України. Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання у вигляді довічного позбавлення волі судом не встановлено.

Таким чином, твердження засудженого ОСОБА_7 з приводу того, що такий вид покарання йому не міг бути призначений судом, не відповідає фактичним обставинам справи, є ним надуманим.

Питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, відповідно до ст. 82 КК України засудженим не порушувалося, ні в поданому ним клопотанні, ні під час його розгляду, про що останнім було наголошено суду.

Питання звільнення від покарання або подальшого його відбування врегульовані розділом ХІІ КК України. Зокрема, статтею 74 КК України передбачено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Чинними положеннями КК України, в тому числі й нормами розділу ХІІ не передбачено зарахування (заміна) особі покарання у виді довічного позбавлення волі з підстав, на які посилається засуджений ОСОБА_7 у своєму у клопотанні.

Таким чином, доводи та вимоги засудженого ОСОБА_7 , не можуть бути задоволенні судом з огляду на те, що чинним законодавством, яке регулює порядок виконання покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачено зарахування відбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі на визначений строк

Разом з цим, чинні норми КК України передбачають правовий механізм заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на інше, більш м`яке покарання, у разі наявності визначених законом правових підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 82 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно вимог ч. 3 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Однак, як слідує із характеристики наданої ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» від 01.03.2023 під час відбування покарання в інших установах ДКВС України ОСОБА_7 допустив 270 порушень вимог режиму відбування покарання, невиконання законних вимог адміністрації, правил поведінки внутрішнього розпорядку дня за що, йог обуло притягнуто до дисциплінарної відповідальності, які погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

За час відбування покарання в секторі максимального рівня безпеки ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» з 21.04.2022 по даний час засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе посередньо, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку не порушував, намагався дотримуватися. Стягнень та заохочень не має.

По відношенню до адміністрації та персоналу СІЗО поводить себе не завжди ввічливо та коректно.

Спальне місце намагається утримувати в чистоті та порядку, правил особистої гігієни в цілому дотримується.

Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом здійснення телефонних дзвінків, отримання від них посилок.

До суспільно - корисної праці в умовах СІЗО не залучається.

Дотримується вимог пожежної безпеки.

За рисами характеру: непосидючий, метушливий, нетерплячий, «холоднокровний», твердий в рішеннях та прямолінійний в стосунках з людьми. Йому властиві різкість і поривчастість рухів, імпульсивність, яскрава виразність емоційних переживань. Схильний до ризикованих вчинків та до різких змін настрою, переоцінює себе і свої можливості. Не прагне самовдосконалюватися, та не має бажання соціалізуватися та адаптуватися в суспільстві. Бажає негайно отримати результат у розмові, ситуації. Упертий та безкомпромісний. Підтримує закони кримінального світу, намагається справити враження на оточуючих, таким чином піднявши свій авторитет, хоча, є слабкою натурою,і здатний не підкорятися та вчиняти дії у масовому розподіленні ролей та обов`язків.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.05.2016 року №1418/5 «Про затвердження положень про програми диференційованого виховного впливу на засуджених» не приймає участь у реалізації даних програм диференційованого виховного впливу на засуджених.

Відповідно до розділу XXXIII наказу Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» самодіяльні організації серед засуджених до довічного позбавлення волі не створюються.

Відповідно до п. 2 статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не завжди приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, на заходи виховного характеру не реагує, належних висновків для себе не робить.

На оперативно-профілактичних обліках в установі не перебуває.

Згідно протоколу №20 від 03.11.2021 року засідання комісії державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)», відповідно до ст. 100, п. 1 ч. 2 ст. 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, п. 5 розділу XXVII наказу Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року №2823/5 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» засудженого ОСОБА_7 переведено з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менше як п`ять років строку покарання.

Вину у скоєному злочині не визнає. Міру призначеного судом покарання вважає не справедливою.

Довічне позбавлення волі є найсуворішим видом покарання, передбаченим КК України і відповідно до ст. 64 КК України встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення положень ст. 64 та 65 КК України дозволяє дійти висновку, що довічне позбавлення волі застосовується до винної особи лише у виключних випадках, коли покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк не може забезпечити реалізацію встановленої ст. 50 КК України мети покарання, зокрема виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність правових підстав для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд має вирішити питання чи буде визначене покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, у разі заміни цим покарання раніше призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відповідати критеріям до кримінального покарання, визначеним у ст. 50 та 65 КК України.

ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, тому факт відбуття ним більше 23 років у місцях позбавлення волі не є законною підставою для зарахування відбутого ним покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі відбуття строку покарання, призначеного відповідним вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.12.2002, оскільки він його не відбув.

Враховуючи вищезазначені обставини в їх сукупності, суд приходиться до висновку, що в задоволенні клопотання ОСОБА_7 необхідно відмовити, оскільки воно не відповідає вимогам чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, на більш м`яке у виді позбавлення волі на визначений строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня оголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд .

Ухвала суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3