Справа № 308/6349/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000377 від 23.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на посаді прибиральника в ПП «ЖЕК ПБК», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в:

18 лютого 2023 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязне них стосунків з ОСОБА_4 , стоячи напроти потерпілого обличчям до нього, наніс останньому кінцем дерев`яної палки один удар в область грудної клітини в результаті чого ОСОБА_4 впав на землю обличчям до гори.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, коли потерпілий вже лежав на землі, при цьому схрестивши руки над головою, ОСОБА_6 наніс ще декілька ударів дерев`яною палкою по голові та лівій і правій кінцівки рук потерпілого.

В результаті умисного нанесення ударів, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани голови, закритого уламкового перелому обох кісток середньої тритини права передпліччя із зміщенням, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознаками тривалого розладу здоров`я на строк більше 21 дня.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При виконанні судом вимог ст. 348 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що йому зрозуміла суть обвинувачення та що він визнає себе винними у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та бажає давати показання.

Оскільки прокурор, потерпілий, представник потерпілого, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальних актах, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності його позицій, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати фактичні обставини, які ніким не оспорюються, у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся, та пояснив, що час та місце скоєння ним інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення, описані в обвинувальному акті, викладено вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбулися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує.

Щодо цивільного позову, зазначив, що визнає його частково, лише в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 22 070,40 грн. В решті позовних вимог заперечує, оскільки конфлікт спровокував потерпілий. Також заперечував проти витрат на правову допомогу, зокрема через відсутність належних доказів щодо понесення таких витрат.

Потерпілий та його представник підтримали цивільний позов, з підстав викладених в позовній заяві.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин доведена повністю.

Дії обвинуваченого за ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. - кваліфіковані вірно.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступень тяжкості і характер вчиненого, особу обвинуваченого: вік особи та стан здоров`я, відсутність негативної характеристики, раніше не судимого. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину; обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

При таких обставинах суд вважає доцільним призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті, без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 Кримінального кодексу України, і вважає недоцільним призначення йому більш суворого покарання.

Запобіжних захід не обирався.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Під час судового розгляду представником потерпілого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлений цивільний позов, в якому просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 22 070,40 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що обвинуваченим нанесені йому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани голови, закритого уламкового перелому обох кісток середньої тритини права передпліччя із зміщенням, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознаками тривалого розладу здоров`я на строк більше 21 дня. В наслідок отримання зазначених тілесних ушкоджень потерпілий проходив операційне та медикаментозне лікування. Крім того, внаслідок незаконних дій обвинуваченого потерпілому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що з вини ОСОБА_6 в житті потерпілого виникли негативні вимушені зміни. Внаслідок значних витрат на лікування погіршився матеріальний стан потерпілого, було зіпсоване здоров`я, потерпілий пережив фізичний біль, вимушений був вживати ліки. Потерпілий не міг самостійно харчуватися, оскільки обидві руки були прооперовані та його тричі на день змушена була годувати сестра. З вини обвинуваченого потерпілий перебуває в стані переважно поганого настрою до цього часу. Усвідомлення факту неповаги до потерпілого та навжиттям заходів на відшкодування хоча би понесених ним витрат на лікування зі сторони обвинуваченого, стало порушенням сну та спокою. Після струсу мозку в потерпілого до цього часу головні болі. З вини відповідача потерпілий вимушений був відвідувати правоохоронні органи, а потім і суд, а тепер ще й захищати свої права шляхом пред`явлення позову. Тепер потерпілому потрібні значні додаткові зусилля для організації свого життя. Завдану моральну шкоду потерпілий оцінює в 100 000,00 грн.

Крім того, просив відшкодувати судових витрат в розмірі 20 000,00 грн., на підтвердження яких надав договір про надання правової допомоги від 20.04.2023, акт виконаних робіт від 21.08.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання відшкодування шкоди, суд дійшов наступних висновків.

Як випливає з копій квитанцій, рахунку-фактури, копії чеків, потерпілим було витрачено 17 700,00 грн. за придбання пластин, 177,00 грн. склала комісія банку при перерахуванні коштів за оплату пластин та 4 193,40 грн. на ліки.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 22 070,40 грн. підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами та не оспорюються обвинуваченим.

У відповідності з п.5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатній для розумного задоволення потреб особи, якій кримінальним правопорушенням завдано таку шкоду, при визначенні розміру відповідного відшкодування суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості.

Враховуючи характер та обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особи потерпілого, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, а саме в розмірі 10 000 грн. Саме такий розмір моральної шкоди на думку суду є розумними, справедливими та пропорційними до завданих дій обвинуваченим.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як встановлено судом, 20.04.2023 Адвокатське об`єднання «VERUM» в особі голови адвокатського об`єднання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали Договір про надання правової.

Як випливає з Акту виконаних робіт від 21.08.2023 за Договором про надання правової допомоги від 20.04.2023 була виконана наступна робота: ознайомлення з матеріалами досудового розслідування - 3 години - 4500,00 грн.; ознайомлення з матеріалами судової справи -1 година -1500,00 грн.; підготовка цивільного позову та додатків до нього - 3 години - 4500,00 грн.; формування та погодження правової позиції в судовому розгляді 1 година - 1500,00 грн; участь в судових засіданнях та судовому провадженні - 8000,00 грн.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа №1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18.

Водночас суд зауважує, що норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, суд, визначаючи суми відшкодування, має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За правилами частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 по справі № 922/1163/18).

Слід зауважити про те, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення в разі зазначення фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Суд наголошує на тому, що для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат не є обов`язковими. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

У випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару оцінку співмірності витрат на професійну правничу допомогу слід надавати з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У вимірі обставин справи суд вказує на те, що розглянутий судом спір виник із правовідносин відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Правова регламентація спірних правовідносин є чіткою, національне законодавство у відповідній частині труднощів для розуміння не викликає.

Судом враховано кількість процесуальних документів, підготовлених представником потерпілого для даної справи, обсяг яких був незначним та не вимагав від адвоката витрат надмірних зусиль для їх підготовки, кількість судових засідань (два засідання), те що справа розглядалась в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, поведінку учасників кримінального провадження.

Таким чином, заявлені до відшкодування 20 000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для обвинуваченого, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи.

Відтак з огляду на незначну складність справи суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача, повинен становити 2 000 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на користь потерпілого необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 368 - 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 122 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік.

На підставі ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 22 070 (двадцять дві тисячі сімдесят) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1