ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 178/2039/21

провадження № 51-855км23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000831, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі - Суд) про скасування вироку Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Свої доводи захисник мотивує тим, що призначене судом апеляційної інстанції покарання за своїм розміром не відповідає особі обвинуваченого. Вважає помилковим висновок суду про можливість виправлення засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства.

Зміст судових рішень, у тому числі оскарженого, і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

За вироком Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2022 рокуапеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 скасовано в частині призначення покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок суду залишено без зміни.

Як установлено судами, 25 березня 2020 року близько 23:00, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року), ОСОБА_9 (засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року), особа, яка перебуває в розшуку та невстановлені слідством особи, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, вступили у попередню змову, спрямовану на незаконне збагачення за рахунок інших осіб, шляхом вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 26 березня 2020 року близько 02:00, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та інші особи, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, заздалегідь розподіливши між собою ролі, одягнувши на голову маски та хустки, які приготували та принесли із собою, проникли в приміщення будинку, розташованого на АДРЕСА_2 , де проживала похилого віку потерпіла ОСОБА_10 , де діючи з корисливих мотивів, з використанням погроз застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я відкрито викрали належні потерпілій грошові кошти у сумі 9 000 грн, а також належне потерпілій майно, а саме: болгарку DWT-125, вартістю 800 грн, електричний дриль, вартістю 525 грн, пласку викрутку з дерев`яною ручкою, вартістю 47 грн, піч на інфрачервоних променях «Bartolini» (вартість не встановлена), мобільний телефон «Флай TS113», вартістю 316 грн, мобільний телефон «Самсунг Гелексі J1 mini», вартістю 760 грн, дві сережки з жовтого металу (вартість не встановлено), 3G роутер «NOVOTEL 2200», вартістю 685 грн., всього майна на суму 3133 грн., після чого з місця вчинення злочину зникли, обернувши вищевказані кошти та майно на свою користь, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 12 133 грн.

Крім того, 14 вересня 2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ( засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року), особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження та ОСОБА_11 (засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року), знаходячись в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вступили у попередню змову, спрямовану на незаконне збагачення за рахунок інших осіб, шляхом вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, з проникненням у житло, вчинене повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 15 вересня 2020 року, близько 01:00, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, заздалегідь розподіливши між собою ролі, одягнувши на голову маски та хустки, які приготували та принесли із собою, проникли до літньої кухні, розташованої на території домоволодіння, що на АДРЕСА_3 , де проживала похилого віку потерпіла ОСОБА_12 .

Відповідно до відведених ролей ОСОБА_7 насильно зв`язав ноги потерпілій ОСОБА_12 , а інша особа - руки потерпілої пластиковими будівельними стяжками, та з використанням погроз застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вимагали від ОСОБА_12 передачі їм грошей і коштовностей. Не отримавши від потерпілої цих відомостей, самостійно знайшли в приміщенні літньої кухні та відкрито заволоділи належними потерпілій грошовими коштами в розмірі 200 грн, мобільним телефоном «Nokia», моделі № 1208, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 340 грн, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , що не становить матеріальної цінності, чим потерпілій ОСОБА_12 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 540 грн.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор просила вирок залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення. Іншим учасникам було належним чином повідомлено про час і місце судового розгляду, але в судове засідання вони не з'явилися.

Мотиви Суду

Згідно із ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Згідно з положеннями статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції, постановляючи вирок стосовно ОСОБА_7 , дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон згідно з положеннями ст. 12 КК України, вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Також згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

За матеріалами цього провадження, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Як правильно зазначив у вироку суд апеляційної інстанції, місцевий суд при призначенні покарання з застосуванням ст. 75 КК України, не в повній мірі враховав те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох епізодів відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло (другий епізод з кваліфікацією за ознакою повторності), щодо осіб похилого віку.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив про відсутність будь-яких підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому, відповідно до статей 50, 65 цього Кодексу, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України у виді реального позбавлення волі на строк 3 роки, яке буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

За таких обставин доводи касаційної скарги захисника щодо істотного порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й особі засудженого через суворість, є безпідставними та не обґрунтованими.

Призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам індивідуалізації, доцільності та справедливості, є законним та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання. Тому Суд не вбачає підстав уважати це покарання явно несправедливим через суворість.

Вирок апеляційного суду належним чином мотивовано, він узгоджується з положеннями статей 370, 374 і 420 КПК України.

Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції -без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3