Номер провадження: 11-сс/813/1500/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 364 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000047, внесеного до ЄРДР 20.06.2023 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2023 року часткового задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 жовтня 2023 року включно.

Визначено розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 200 (двохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень.

Рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу мотивоване вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, з урахуванням особи підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що не має підстав для застосування застави у розмірі більшому ніж передбачено вимогами КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор не погодився із оскаржуваною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою в частині визначення розміру застави, оскільки встановлений розмір застави, не буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігати встановленим ризикам. Так, слідчий суддя не врахував винятковий характер справи, не звернув увагу на те, що злочинними посяганнями військової службової особи була нанесена істотна шкода державним інтересам в особі військової частини, а саме збитки на загальну суму 2 164 851 грн. 49 коп., що є очевидно не співмірним із застосованим судом розміром застави та тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного прокурор просить, оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати та постанови нову, якою задовольнити клопотання слідчого у повному обсязі та застосовати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 746 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 002 264 грн.

Уважаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав письмові заперечення.

За змістом заперечень посилається на те, що твердження прокурора про наявність події кримінального правопорушення, є необґрунтованими і непідтвердженими належними доказами. Посилання прокурора на показання свідків є безпідставними, оскільки вони є зацікавленими особами.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та постановленою з порушенням вимог КПК України, зокрема, захисник стверджує, що:

- сторона обвинувачення не довела існування ризиків, передбачених п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу;

- слідчий суддя залишив поза увагою обставини, які характеризують особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки дружину та двох малолітніх дітей, батька та мати пенсіонерів; позитивно характеризується за місцем служби та має заохочення по службі.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 години до 06 години наступної доби.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Прокурор у судовому засіданні повному обсязі підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення з наведених в ній підстав, просила задовольнити. Заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні у повному обсязі підтримали апеляційну скаргу сторони захисту з наведених в ній підстав та просили задовольнити. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді щодо суті ухвали слідчого судді та поданих апеляційних скарг, вислухавши доводи і заперечення учасників судового провадження, дослідивши матеріали, які надійшли від слідчого судді, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ст. 178 КПК України).

У межах доводів апеляційних скарг із метою правильного їхнього вирішення, колегія суддів має визначити: чи є обґрунтованою підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкриміновані; чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України; щодо обґрунтованості застосованого запобіжного заходу; щодо розміру застави.

На думку апеляційного суду, застосований до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави у розмірі 200 (двохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень, не підлягає зміні на цьому етапі досудового розслідування з мотивів, наведених нижче.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 364 КК України. Такого висновку слідчий суддя дійшов на підставі досліджених матеріалів, наданих сторонами обвинувачення і захисту, належно обґрунтував його, про що відображено в оскаржуваній ухвалі.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Виходячи з наявних матеріалів, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра».

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання колегії суддів стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення дій, кваліфікованих за вказаними вище статтями КК України, які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, тобто кримінальні правопорушення могли бути вчинені за описаних у клопотанні обставин. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали, на які слідчий суддя послався при ухваленні оскаржуваного рішення.

Матеріали справи відображають ймовірний характер дій ОСОБА_7 , який будучі військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення батальйону зв`язку ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «майор», пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, діючи в порушення вимог ст.ст. 16, 59, 66, 67, 101, 102, 107, 108, 132, 182 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, не пізніше періоду з серпня 2022 року по 02.06.2023, діючи в порушення вищевказаних вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перевищуючи надані йому службові повноваження, у власних цілях, як військова посадова особа, будучи начальником для підлеглих військовослужбовців ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ввіреного йому підрозділу за військовим званням та посадою, прийняв рішення щодо невиконання обов`язків військової служби останніми та залучив їх у службовий час до проведення будівництва (ремонту) приватного будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:1977 у АДРЕСА_1 , належного на праві приватної власності ОСОБА_14 .

Окрім того, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, не пізніше періоду з серпня 2022 року по 02.06.2023, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення батальйону зв`язку в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «майор», діючи в порушення вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді отримання послуг з проведення будівництва (ремонту) приватного будинку, розташованого за вищезгаданою адресою, в інтересах самого себе та іншої фізичної особи ОСОБА_14 , будучи начальником для підлеглих військовослужбовців ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ввіреного йому підрозділу, яких залучав до виконання завдань, не пов`язаних з військовою службою та достовірно знаючи та розуміючи, що останні відсутні за місцем служби та не виконують функцій, пов`язаних з військовою службою, щомісячно надавав розпорядження підлеглому особовому складу щодо здійснення виплат грошового забезпечення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що передбачене для військовослужбовців за їх посадами та додаткову винагороду на період дії воєнного стану, чим спричинив тяжкі наслідки державним інтересам в особі військової частини, завдавши збитків на загальну суму 2 164 851, 49 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що підозра ОСОБА_7 не є вочевидь необґрунтованою, оскільки наведені стороною обвинувачення докази з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного з кримінальними правопорушеннями на даному етапі досудового розслідування. Однак у подальшому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення у цьому напрямку.

Зазначене, зокрема, пов`язане із обов`язком слідчого судді, суду при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Перевіряючи обґрунтування слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які встановлені слідчим суддею, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків, колегія суддів встановила належне та детальне обґрунтування слідчим суддею наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , фактичні обставини провадження та дані про особу підозрюваного, у тому числі про його сімейний, майновий стан та стан здоров`я, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Слідчим суддею враховано, що ризики вчинення підозрюваною особою дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона схильна і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, при оцінці існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, слідчим суддею правомірно враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Отже, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

При цьому, оскільки ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, слідчий суддя обґрунтовано допустив, що цей ризик є достатньо високим.

Окрім врахування ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані ОСОБА_7 , слідчим суддею враховано, що підозрюваний є військовослужбовцем, який використовуючи наявні у нього власні зв`язки, зокрема серед військовослужбовців Збройних сил України та інших військ, може отримати відповідні паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд на непідконтрольні Україні території, а також у напрямку Республіки Молдова. Зазначені обставини свідчать про те, що попри оголошений в Україні воєнний стан ОСОБА_7 має можливість безперешкодно покинути територію України. Крім того, ризик переховування може бути реалізований не тільки шляхом виїзду за кордон.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду, що доводами апеляційних скарг не спростовано.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Так, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, необхідно враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За змістом ч. 11 ст. 615 КПК України як докази в суді можуть бути використані і показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану. Проте хід і результати такого допиту мають фіксуватися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик впливу на свідків також обумовлюється такими обставинами, правомірно прийнятими слідчим суддею до уваги, а саме: у результаті обізнаності ОСОБА_7 про осіб, які давали свідчення у кримінальному провадженні, він може шляхом погроз, підкупу, вмовляння або іншим чином впливати на свідків, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які проходили військову службу з ним та перебували в його підпорядкуванні, з метою примушування вказаних осіб до зміни наданих показань, надання неправдивих показань або відмови від надання показань, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника щодо позитивної репутації підозрюваного та його сімейного стану, водночас зауважує, що у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені слідчим суддею ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою із визначенням певного розміру застави, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

У контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Колегія суддів у черговий раз звертає увагу, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, врахувавши характер та обставини кримінального правопорушення; розмір ймовірно завданої злочином шкоди; майновий стан підозрюваного та його родини; наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, визначив підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 200 (двохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень.

На думку колегії суддів, визначивши саме такий розмір застави, слідчий суддя у повній мірі врахував вимоги ст. 182 КПК України.

Захисник вважає, що сума застави, визначена слідчим суддею, є непомірною для ОСОБА_7 та його родини, при цьому будь-яких доводів з цього приводу не наводить.

Натомість, апеляційний суд звертає увагу, що перевіривши відомості щодо майнового стану підозрюваного ОСОБА_7 колегією суддів установлено, що останній у період з серпня 2022 року по червень 2023 року отримав дохід у загальному розмірі 564 217 грн. При цьому, з 2016 року ОСОБА_7 має постійне джерело прибутку постійно та отримує дохід, зокрема: усього за 2021 рік у сумі 227 189 грн.; усього за 2020 рік у сумі 222 395 грн; усього за 2019 рік 214 192 (відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціально страхування ( а.с.179-180 т.1).

Указане у сукупності свідчить про достатній рівень доходів ОСОБА_7 .

Крім того, при визначенні розміру застави, необхідно врахувати тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , обставин їхнього вчинення, роль підозрюваного, його індивідуальні особливості, а також розмір ймовірно завданої злочином шкоди, який інкримінується останньому (2 164 851 грн. 49 коп.)

Наведене вище дозволяє дійти висновку, що визначений слідчим суддею ОСОБА_7 розмір застави здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у цьому кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного.

При цьому апеляційним судом враховано, що сторона захисту у судовому засіданні повідомила, що застава, яка була визначена оскаржуваної ухвалою, була внесена дружиною підозрюваного, що свідчить про її співмірність з доходами родини підозрюваного.

Водночас, враховуючи вищевикладені підходи ЄСПЛ до визначення розміру застави та перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 746 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 002 264 грн., є необґрунтованими і переслідують іншу мету, ніж забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Так, стороною обвинувачення до клопотання не надано доказів щодо розміру отриманого прибутку підозрюваним ОСОБА_7 , а також наявність грошових коштів готівкою та на банківських рахунках, володіння ним або його родиною об`єктами нерухомості, транспортними засобами або корпоративними правами, які можуть свідчити про реальну можливість останнього або його родини використати своє право на внесення застави у розмірі 746 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість визначеного слідчим суддею розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, підстав для зміни його на цьому етапі кримінального провадження не виявлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 364 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000047, внесеного до ЄРДР 20.06.2023 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3