Провадження №1-кп/127/820/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0002744 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чойр Республіка Монголія, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

16.09.2009 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 263 КК України до 6 місяців арешту. 02.03.2010 звільнений по відбуттю строку покарання;

31.03.2011 Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. 18.07.2013 звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з заміною невідбутої частини покарання на 240 годин громадських робіт;

15.07.2019 Красилівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018, точний час не встановлено, у ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , під час спільного розпиття алкогольних напоїв виник злочинний умисел, направлений на скоєння крадіжки чужого майна, поєднаної із проникненням у інше приміщення, а саме до підвального приміщення на території будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває в користуванні ОСОБА_6 . З метою реалізації цього умислу ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 досягли усної домовленості між собою про спільне вчинення злочину, вступивши таким чином у попередню змову.

Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел та вищевказану попередню змову, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливими мотивом та метою, спрямованими на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, 25.05.2018 приблизно 13 год. 13 хв. ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 прийшли до огородженої парканом території будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , та зламавши провід, на якому трималась хвіртка вказаного паркану, зайшли на територію цього будівництва.

За тим, впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 підійшли до розміщеного на вищевказаній території підвального приміщення, яке перебуває у користуванні ОСОБА_6 та призначене для зберігання матеріальних цінностей, та за допомогою заздалегідь принесеного із собою металевого лома зламали навісний замок вхідних дверей до цього приміщення, після чого ОСОБА_9 увійшов всередину, а ОСОБА_4 залишився біля дверей.

У підвальному приміщенні ОСОБА_9 помітив 32 полімерні каністри, а саме 17 синього кольору об`ємом по 30 літрів вартість яких, згідно висновку експерта № 3499-3500/18-21 від 22.06.2018 складає 782,00 грн. та 15 білого кольору об`ємом по 25 літрів вартість яких, згідно висновку експерта № 3499-3500/18-21 від 22.06.2018 складає 555,00 грн., які були запаковані у поліетиленові упаковки по 17 та 15 бочок в кожній. Далі, ОСОБА_9 виніс з підвального приміщення одну упаковку каністр, яку передав у руки ОСОБА_4 , а сам повернувся до підвального приміщення та взяв другу упаковку каністр.

Після цього, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , тримаючи в руках по одній упаковці каністр кожен, залишили територію будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну на суму 1337 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що вночі 25.05.2018 під час спільного розпиття алкогольних напоїв з ОСОБА_9 у них виник умисел на викрадення майна з підвального приміщення на території будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , який на той час перебував у користуванні цивільної дружини ОСОБА_9 ОСОБА_6 . Після цього, він спільно з ОСОБА_9 прийшли до огородженої парканом території будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , зламавши провід, на якому трималась хвіртка вказаного паркану, зайшли на територію, підійшли до підвального приміщення та за допомогою заздалегідь принесеного із собою металевого лома зламали навісний замок вхідних дверей цього приміщення. Після цього, ОСОБА_9 увійшов всередину, а він залишився біля дверей. Через деякий час, ОСОБА_9 виніс з підвального приміщення одну упаковку каністр, яку передав йому, а сам повернувся до підвального приміщення та взяв другу упаковку каністр. Після цього, тримаючи в руках по одній упаковці каністр кожен, залишили територію будівництва. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 визнає, частково відшкодував потерпілій завдану шкоду. Про вчинене дуже шкодує, просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що вона зареєстрована ФОП. З 2014 року по 07.04.2018 проживала разом з ОСОБА_9 в незареєстрованому шлюбі. В 2017 році вона домовилася про оренду підвального приміщення на будівництві по АДРЕСА_2 та встановила там камери. 19 травня 2018 року нею було придбано 100 штук каністр білого та синього кольору, які вона спакувала у поліетиленові мішки: білого по 25 л., синього по 30 л. 25 травня 2018 року приблизно о 16 год. 30 хв. вона помітила зламаний замок і лом, який валявся на землі. Перерахувавши каністри, виявила недостачу каністр, а саме: 17 штук синього кольору і 15 штук білого. Переглянувши запис з камер, побачила, що ОСОБА_9 разом з невідомим їй на той час чоловіком зайшли разом в підвальне приміщення і винесли два мішки з каністрами. Вона впізнає ОСОБА_4 як того чоловіка, який разом з ОСОБА_9 вчинили крадіжку її майна. Один мішок ніс ОСОБА_9 , а інший ОСОБА_4 . Про даний факт вона повідомила працівникам поліції. Наразі завдана їй матеріальна шкода відшкодована ОСОБА_4 . Обвинувачений передав їй гроші двома платежами, один раз передав 800 грн., а другий 587 грн. Заявлений нею цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди та понесених нею судових витрат, підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити. Щодо міри покарання, покладається на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що потерпіла його колишня співмешканка з якою вони прожили 4 роки, обвинувачений знайомий. Наразі ні з обвинуваченим, ні з потерпілою ні в яких відносинах не перебуває. Він ФОП не являється, а ОСОБА_6 являлася ФОП та допомогала йому вести бізнес. Оскільки ФОП було відкрито на ім`я потерпілої, юридично все було оформлено на потерпілу, але фактично бізнес вів він: платив податки, займався всіма питаннями. В 2018 році він уклав усний договір про користування підвальним приміщення на території будівництва за адресою: АДРЕСА_2 . Під час користування даним приміщенням він розрівнював землю, ставив паркан, прибирав, ставив двері та вікна, камери відеоспостереження. Крім того привозив каністри та складав у підвальному приміщенні. Каністри він купував за власні кошти. В квітні 2018 року в нього з потерпілою припинились будь-які відносини. В травні 2018 він вирішив забрати з підвального приміщення каністри, які належили особисто йому. Для допомоги він взяв із собою свого знайомого ОСОБА_4 , з яким він познайомився напередодні на базарі. 25.05.2018 в обідній час він разом з ОСОБА_4 прийшли на територію будівництва, Вхід був відкритий. На територію, де знаходилось орендоване ним приміщення, він зайшов самостійно, а ОСОБА_4 залишився за забором. Оскільки ключі від підвалу в нього були вкрадені, він ломом, зламав замок та діставши каністри, пішов. Він взяв два мішка з каністрами. Мішки виносив по черзі, спочатку один, який передав за паркан ОСОБА_4 , а потім інший, який виніс сам. Він точно не пам`ятає чи заходив ОСОБА_4 на територію. Взявши мішки, вони пішли на базар де продали. Із ОСОБА_4 попередньої змови на вчинення крадіжки у нього не було, він лише попросив ОСОБА_4 допомогти. Вони не крали каністри, а він лише хотів забрати свою власність.

Крім показань самого обвинуваченого, потерпілої та свідка, винуватість ОСОБА_4 доводиться також зібраними в ході досудового розслідування та судового провадження, та дослідженими в судовому засіданні матеріалами даного кримінального провадження, а саме:

витягом з ЄРДР № 0002744;

постановою про уточнення анкетних даних від 22.06.2018 згідно якої, уточнено адресу, звідки було викрадені речі, які належать потерпілій ОСОБА_6 ;

постановою про уточнення анкетних даних від 22.06.2018 згідно якої, уточнено анкетні дані підозрюваного ОСОБА_4 ;

висновком судово-товарознавчої експертизи № 3499-3500/18-21 від 22.06.2018 відповідно до якого, ринкова вартість 17 аналогічних каністр синього кольору об`ємом 30 л. станом на 25.05.2018, складала 782 грн. 00 коп. Ринкова вартість 15 аналогічних каністр білого кольору об`ємом 25 л. станом на 25.05.2018, складала 555 грн. 00 коп.;

висновком трасологічної експертизи № 641 від 26.06.2018 відповідно до якого, навісний замок, який був виявлений при огляді місця події 25.05.2018, за фактом крадіжки з підвального приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , несправний. Враховуючи наявність статичних та динамічних слідів пошкодження на торцевій та боковій поверхнях корпуса замка та дужці, а також пошкодження закриваючого виступу ригеля замка, можливо зробити висновок, що даний замок пошкоджено шляхом віджиму дужки замка (дужка замка в положенні «зачинено») за допомогою стороннього предмету (знаряддя зламу). Відповісти на питання: «Якщо так, то чи міг він бути відчинений за допомогою лому?», не представляється можливим, в зв`язку з тим, що сліди віджиму на навісному замку непридатні для ідентифікації та встановлення групової належності знаряддя зламу, яке його залишило.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд вважає, що докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого є належними та допустимими, отриманими у рамках закону.

Суд враховує показання потерпілої та свідка, які підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме те, що потерпіла та свідок узгоджено та послідовно давали пояснення, впізнали ОСОБА_4 , як того, хто здійснив крадіжку майна ОСОБА_6 . Будь-яких підстав сумніватися у достовірності показань допитаних потерпілої та свідка по кримінальному провадженню немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у справі існує сукупність наведених вище та досліджених судом допустимих прямих і непрямих доказів, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними та достатньо повно викривають обвинуваченого та аналізом наведених доказів підтверджено вчинення ОСОБА_4 зазначених об`єктивних дій, зміст яких свідчить про наявність умислу обвинуваченого на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів та вважає їх достатніми для висновків про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення та надання правової кваліфікації діям обвинуваченого.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є повне визнання винуватості, щире каяття та часткове відшкодування завданих збитків.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового провадження не встановлено.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального правопорушення, пост кримінальну поведінку обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 частково відшкодував потерпілій завдану шкоду, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , що являється особою виключно кримінальної спрямованості, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів, однак ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, згідно довідки з КП ВОНД «Соціотерепія», ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку в даній установі не перебуває, згідно довідки з КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка», ОСОБА_4 за даними архіву лікарні, картотеки диспансерного відділення не значиться. Також суд приймає до уваги його вік, стан здоров`я, сімейні обставини, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті, оскільки тільки таке покарання, яке полягає в ізоляції від суспільства, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, оскільки ОСОБА_4 засуджений 15.07.2019 Красилівським районним судом Хмельницької області та вчинив дане кримінальне правопорушення до ухвалення вищевказаного вироку, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Згідно абзаца 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Враховуючи те, що покарання, яке суд призначає обвинуваченому у виді позбавлення волі, слід відбувати реально, з метою уникнення ризиків переховування, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Під час досудового розслідування, ОСОБА_4 затримано 27.07.2018 (згідно протоколу затримання) та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2018 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого, в подальшому було неодноразово продовжено.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2019 ОСОБА_4 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладанням на ОСОБА_4 певних обов`язків.

В подальшому, в зв`язку з порушенням ОСОБА_4 покладених на нього судом обов`язків та ухилення від суду, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2021 ОСОБА_4 оголошено в розшук.

На виконання ухвали суду, 26.04.2022 ОСОБА_4 затримано (згідно протоколу затримання) та ухвалою Вінницького міського суду Вінницького області від 27.04.2022, відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого, в подальшому було неодноразово продовжено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2023, ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів та на даний момент щодо нього діє вищезазначений запобіжний захід.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з дня його затримання згідно протоколу 27.07.2018 по 22.11.2019 включно, а також з 26.04.2022 (згідно протоколу затримання) по день набрання вироком законної сили включно.

Щодо розподілу процесуальних витрат (заявлених на проведення експертиз у кримінальному провадженні), суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.

Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_4 вчинив зазначене кримінальне правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_9 , який засуджений за вчинення вказаного кримінального правопорушення, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2019. Вказаним вироком також вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат. Вирок набув законної сили 11.01.2021.

Враховуючи наведене, з урахуванням вимог ст.ст. 119, 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне процесуальні витрати за проведення ВВ КНДІСЕ судово-товарознавчої експертизи № 3499-3500/18-21 від 22.06.2018 та Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової трасологічної експертизи № 641 від 26.06.2018 покласти на обвинуваченого, в рівній частці, оскільки проведення експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1337 грн., моральної шкоди в сумі 5000 грн. завданих кримінальним правопорушенням та витрат на правову допомогу в сумі 3200 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 1337 грн., суд приходить до висновку, що цивільний в цій частині задоволенню не підляє, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілій ОСОБА_6 кримінальним правопорушення завдано матеріальної шкоди на суму 1337 грн. яка відшкодована обвинуваченим, що також підтверджувалось потерпілою в судовому засіданні.

Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом проаналізовано надані сторонами пояснення, а саме те, що потерпіла в обґрунтування позову зазначила, що після вчиненого кримінального правопорушення в неї порушилася нормальна життєдіяльність та звичний гармонійний стиль життя, вона зазнала великого стресу та переживань, у співставленні з наведеними нормативними актами, суд вважає за необхідне стягнути грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень; при цьому судом враховано тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, а також те, що причинно-наслідковий зв`язок між діяннями обвинуваченого та станом потерпілої ОСОБА_6 доведений; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом з`ясовано факт заподіяння потерпілій моральних страждань та втрат немайнового характеру, обставини, дії, внаслідок яких вони заподіяні. Враховуючи те, що обвинувачений цивільний позов визнає, аналізуючи матеріали кримінального провадження, пояснення учасників судового розгляду, суд вважає за необхідне і достатнє задовольнити позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , в частині стягнення моральної шкоди і стягнути з ОСОБА_4 як відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої зазначені кошти, враховуючи в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу потерпілій ОСОБА_6 суд враховує наступне.

Статтею 118 КПК України передбачено, що витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Згідно ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 09.09.2018 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_7 , для надання їй правової допомоги в якості представника потерпілої під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Витрати на правову допомогу склали 3200 грн.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що процесуальні витрати понесені потерпілою ОСОБА_6 необхідно стягнути з обвинуваченого, оскільки вони були зумовлені вчиненим ним кримінальним правопорушенням.

Щодо позовної вимоги про стягнення сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданих кримінальним правопорушенням та витрат на правову допомогу, сплативши при цьому судовий збір у сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» № 6 від 06.11.2018 про сплату судового збору, за реквізитами: розрахунковий рахунок 2002, отримувач коштів: УК у м. Вінниці/м. Вінниця/220301, , банк отримувача: Казначейство України, МФО: 899998, долученої до матеріалів позовної заяви.

Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», які підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (майнової та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, незалежно від об`єкта посягань.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовийзбір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне сплачений судовий збір за квитанцією АТ «Ощадбанк» № 6 від 06.11.2018 в розмірі 704,80 грн. повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Питання заходів забезпечення кримінального провадження, а саме: накладених арештів та долю речових доказів, судом не вирішуються, оскільки вказані питання вирішені вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2019, який набув законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного суду від 11.01.2021.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 128, 368, 370, 371, 374, 395 КПК України та ст.ст. 65, 70, 72 КК України, ст. 185 КК України (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення 25.05.2018), суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушеньшляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 15.07.2019, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

У строк відбуття покарання повністю зарахувати частково відбуте покарання за вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 15.07.2019.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, але не довше шістдесяти днів з дня проголошення вироку судом першої інстанції, залишити без змін тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.07.2018 по 22.11.2019 включно, а також з 26.04.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 процесуальні витрати в сумі 3200 грн. (три тисячі двісті) грн.

Повернути ОСОБА_6 сплачений нею судовий збір в розмірі 740 грн. згідно квитанції АТ «Ощадбанк» № 6 (ТВБВ № 10001/0192) від 06.11.2018.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 , в рівній частці, на користь держави процесуальні витрати за проведення ВВ КНДІСЕ судово-товарознавчої експертизи № 3499-3500/18-21 від 22.06.2018 та Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової трасологічної експертизи № 641 від 26.06.2018 в сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн.00 коп.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя