ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2017/23 Справа № 204/835/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

15 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000735 від 29 жовтня 2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_10 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галагаін Сабірабадського району Азербайджан, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 124 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_7 28 жовтня 2022 року близько 23 години 50 хвилин перебував поблизу будинку № 75 по вул. Робочій у м. Дніпрі, де здійснював охорону палатки з продажу овочів. У зазначений час до розташованої за вказаною адресою палатки наблизився раніше не знайомий ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та в подальшому ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, безпричинно наніс не менше двох ударів в область обличчя та кінцівок ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу з садном на його тлі в підщелепній області по центру з переходом дещо ліворуч; внутрішньо-шкіряного крововиливу з садном на його тлі на задній поверхні лівого ліктьового суглобу; двох саден на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу; синця на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, які спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) частина і при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) в область обличчя і кінцівок, та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, на підставі пункту 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

У зв`язку із спричиненням потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , останній, сприймаючи поведінку ОСОБА_9 як таку, що загрожує його життю та здоров`ю, захищаючись від реальної загрози своєму життю та здоров`ю, з метою захисту від посягання та з метою припинення протиправних безпідставних насильницьких дій ОСОБА_9 , невірно оцінивши небезпечність посягання та обстановку захисту, маючи при цьому реальну можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно, з мотивів самозахисту, дотягнувшись рукою до фрагмента дерев`яної дошки, схопивши її руками, умисно наніс не менше одного удару вищевказаною дошкою в область голови потерпілого ОСОБА_9 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з геморагічними вогнищами забиття речовини головного мозку в лівій тім`яній частці, загальним об`ємом до 30 см3, гострої субдуральної гематоми у лівій лобно-тім`яній ділянці з явищами дислокаційного синдрому (зміщення речовини головного мозку праворуч), субарахноїдального крововиливу, багатоуламкового перелому лівої тім`яної кістки, забійної рани у лівій тім`яній ділянці, які спричинені від механічної дії твердого предмету (предметів) з обмеженою жорсткою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в ліву тім`яну ділянку голови, та за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-а,б,в, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Із вказаними тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_9 був госпіталізований до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР» для надання медичної допомоги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 124 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд призначив обвинуваченому, який досяг пенсійного віку, покарання у виді обмеження волі, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 61 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та захисника, які проти задоволення апеляційної скарги не заперечували, потерпілого, який просив ухвалити рішення на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, прокурором не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів провадження, наведених вимог закону судом дотримано не було.

Матеріалами провадження підтверджується, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час ухвалення оскаржуваного вироку виповнилось 60 років, тобто останній є особою, яка досягла пенсійного віку.

За цих обставин, суд дійшов безпідставного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через застосування закону, який не підлягає застосуванню, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та погоджується з вимогами останнього про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, утриманців не має.

В якості обставин, що відповідно до ст. 65 КК України пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 124 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При цьому, колегія суддів не вдається в обговорення наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК України, оскільки це порушуватиме межі апеляційного розгляду.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та погоджуючись з ними приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання з ухваленням нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 124 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за умови, що протягом 1 (одного) року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4