КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3360/2023 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ЄУН: 756/162/23 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального № 0002368 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що має вищу освіту, працює офіційно лікарем-отоларингологом хірургічного відділення філії №1 КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КОНСУЛЬТАТИВНО-ДІАГНОСТИЧНИЙ ЦЕНТР» Деснянського району міста Києва, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , несудимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що 19 жовтня 2022 року приблизно о 12.46 год. водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом - мотоциклом марки «LONCIN» моделі «LX250GY-3G» (д.н.з. НОМЕР_1 ) (далі - мотоцикл марки «LONCIN») по вул. Богатирській у місті Києві (вул. Богатирська, 7), рухаючись у крайній правій смузі з боку м. Вишгород у напрямку вул. Полярної, всупереч пункту 18.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та введених у дію 1 січня 2002 року, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким на той час у сусідній смузі руху зменшували швидкість та зупинилися інші транспортні засоби, не зменшив швидкість та не зупинився з метою переконатися, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , котра переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху мотоцикла марки «LONCIN» під керуванням водія ОСОБА_6 .

Під час руху ОСОБА_6 порушив вимоги пункту 18.4. Правил дорожнього руху, а саме: - 18.4. - якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесне ушкодження, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пункту 18.4. Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівник Київської міської прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1. п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок залишити без змін.

Прокурор зазначає, що суд, дійшовши помилкового висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не навів вагомих аргументів на користь цього, що суперечить вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Так, прокурор вказує, що в описовій частині вироку суд першої інстанції зазначив про те, що при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості злочину, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2017 року народження, офіційно працевлаштований, за місцем фактичного проживання та місцем роботи характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добровільно відшкодував потерпілій шкоду, завдану злочином, як морального так і матеріального характеру. Суд зважив і на посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, котрий відразу після ДТП до приїзду швидкої медичної допомоги надав необхідні медичні рекомендації, та, зі слів потерпілої, і по цей день допомагає їй проходити реабілітацію, пов`язану з отриманими травмами внаслідок ДТП, тобто вбачається розуміння обвинуваченим суті вчиненого та наслідків як для нього, так і для потерпілої особи. При цьому суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, не встановивши обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, та дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на 3 роки, та на підставі ст.. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.

Однак, як наголошує апелянт, при вирішенні питання щодо можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку по можливість незастосування до обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Прокурор вважає, що таке рішення суду не ґрунтується на матеріалах провадження і не враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що у ході судового розгляду не отримано відомості, які дозволяють правомірно зберегти за обвинуваченим право керувати транспортними засобами. Зокрема, обвинувачений вчинив наїзд на потерпілу, яка переходила проїзну частину дороги на нерегульованому пішохідному переході, зухвало нехтуючи під час руху правилами дорожнього руху, не зменшивши швидкість перед нерегульованим пішохідним переходом, при цьому, що інші водії транспортних засобів, що рухалися у сусідній смузі зменшили швидкість та зупинилися, внаслідок чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження. Змішана форма вини, тобто умисний характер порушення ПДР, яке необережно спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій, також жодним чином не вказують на необхідність зберегти за обвинуваченим право керувати транспортними засобами. Відсутність в обвинуваченого попередніх судимостей, не перебування на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивна характеристика, відшкодування заподіяної потерпілій шкоди і думка останньої вже враховані судом під час вирішення питання щодо виду, та при призначенні мінімального розміру основного покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, та можливості звільнення від його відбування з випробуванням.

На переконання прокурора, досліджені у ході судового розгляду докази, аналіз характеру та обсягу допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, з огляду на обставини кримінального провадження, а також той факт, що обвинувачений проживає у Київській області, водночас працюючи лікарем у місті Києві, до місця роботи добирається за допомогою транспортного засобу, не містять відомостей, що нерозривно пов`язані з необхідністю особистого керування транспортними засобами. Збереження комфорту під час пересування обвинуваченого з дому до місця роботи не є завданням кримінального судочинства. Діюча у місті Києві та Київській області мережа громадського транспорту в змозі забезпечити щоденний трансфер обвинуваченого, як на роботу, так і у зворотному напрямку - додому. Серед матеріалів кримінального провадження відсутні відомості, які об`єктивно вимагають зберегти за обвинуваченим право керувати транспортними засобами.

Водночас, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, за нескладної дорожньої ситуації у світлий час доби, що спричинили тяжке тілесне ушкодження потерпілій, свідчать про явну небезпеку, яку несе обвинувачений за кермом транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) не тільки оточуючим, а і для самого себе.

З урахуванням вищевказаних обставин, прокурор наголошує, що суд першої інстанції мав обґрунтовані підстави застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права.

На апеляційну скаргу прокурора захисником подані письмові заперечення, в яких захисник просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду - без змін.

Потерпіла ОСОБА_11 , належним чином повідомлена про день. Час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явилась. Від неї надійшла заява, в якій вона просить проводити апеляційний розгляд за її відсутності, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду - без змін.

Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, та, не оспорюючи жодних обставин, встановлених судом, вказали, що ДТП сталося внаслідок неправильної оцінки обвинуваченим обставин на дорозі, оскільки був сильний затор, машини ледь рухались, зупинялись, у зв`язку з чим ОСОБА_6 помилково врахував зупинку автомобілів перед нерегульованим перехрестям саме як їх зупинку внаслідок затору; дослідивши за клопотанням прокурора дані, які характеризують особу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, кваліфіковані правильно.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого прокурором ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду, як і будь-ким з учасників апеляційного розгляду, не оспорюються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне не призначення обвинуваченому додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, то, на переконання колегії суддів, є непереконливими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги дотримані.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до тяжких злочинів, характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, одружений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює офіційно лікарем-отоларингологом хірургічного відділення філії № 1 КНП «КОНСУЛЬТАТИВНО-ДІАГНОСТИЧНИЙ ЦЕНТР» Деснянського району міста Києва, за місцем фактичного проживання та місцем роботи характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, добровільно відшкодував потерпілій шкоду, завдану злочином - як морального так і матеріального характеру, посткримінальну поведінку обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, котрий відразу після ДТП до приїзду швидкої медичної допомоги надав необхідні медичні рекомендації, зі слів потерпілої обвинувачений на цей день допомагає їй проходити реабілітацію, пов`язану з отриманими травмами внаслідок ДТП, тобто, вбачається розуміння обвинуваченим суті скоєного та наслідків як для нього, так і для потерпілої особи; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: - щире каяття; - добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; - надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню останнім нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та буде достатнім для його виправлення. При цьому, судом не встановлено підстав для призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами судом враховані положення ч. 1 ст. 55 КК України, якою передбачено, що додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Аналіз характеру та обсягу допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, з огляду на обставини кримінального провадження, а також на той факт, що обвинувачений проживає в Київській області, водночас працює лікарем у місті Києві, до місця роботи добирається за допомогою транспортного засобу, при цьому зважаючи на думку прокурора та потерпілої, котрі, кожен окремо, просили не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання, суд дійшов висновку про можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також, зваживши на дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин і відсутність таких, що його обтяжує, беручи до уваги посткримінальну поведінку ОСОБА_6 , що є виключно позитивною, те, що обвинувачений добровільно повністю відшкодував потерпілій шкоду, завдану злочином, а також позиції у судових дебатах учасників кримінального провадження, з яких як прокурор і потерпіла, так і обвинувачений та його захисник, кожен окремо, вважали за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами зі звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевиховання й виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та вважав за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, оскільки виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, на переконання суду, можливо без реального його відбування, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого протягом іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та звертає увагу, що вирок суду в частині виду та розміру призначеного основного покарання, а також висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, термін іспитового строку та покладені відповідно до ст. 76 КК України обов`язки з зазначених у вироку місцевого суду підстав, прокурором не оскаржуються, а відтак, в цій частині вирок суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то, на думку колегії суддів, вони є непереконливими.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року (із змінами), при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що, приймаючи рішення про не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, судом першої інстанції враховані всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого, і у тому числі, те, що обвинувачений проживає в Київській області, працює лікарем у місті Києві, до місця роботи добирається за допомогою транспортного засобу; позиції прокурора та потерпілого під час судового розгляду в суді першої інстанції, те, що санкція статті передбачає альтернативу призначення додаткового покарання та, на переконання колегії суддів, прийняв належним чином обґрунтоване рішення, яке не суперечить вимогам закону, про незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що обвинувачений раніше притягувався до будь-якого виду відповідальності, у тому числі, і за порушення Правил дорожнього руху України.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колега суддів доходить висновку, що вирок суду є законним, обґрунтованим, і підстави для скасування вироку в частині призначеного покарання, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, не встановлені, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 ККУкраїни - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4