ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року

м. Київ

справа № 754/16005/20

провадження № 51-3723 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003435,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14 липня 2020 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді 6 місяців арешту,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК у виді 13 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 115 КК у виді 12 років позбавлення волі.

В силу ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_7 покарання у виді 14 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого за даним вироком і за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 03 червня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 48693 грн 64 коп.

Вирішено питання про речові докази.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року залишений без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_7 03 червня 2020 року близько 00 год 30 хв, знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, вступив у словесну сварку зі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка поступово переросла у бійку, в ході розвитку якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті останнім.

Реалізуючи свій злочинний намір, маючи умисел на умисне вбивство двох осіб, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вказані час та місці, діючи з прямим умислом предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, по типу клинка ножа, наніс ОСОБА_8 один удар в область живота, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення живота з ушкодженням великого чепця та тонкої кишки, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке в своєму клінічному перебігу без надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги призводить до летального наслідку. Запобіганню такому наслідку сприяв короткий період часу, що пройшов від моменту спричинення ОСОБА_8 зазначеного тілесного ушкодження до часу надання йому кваліфікованої медичної допомоги. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак злочин не був закінчений з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_8 було вчасно надано медичну допомогу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство двох осіб, ОСОБА_7 приблизно о 00 год 32 хв, знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, по типу клинка ножа, наніс ОСОБА_9 близько 4 ударів, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Судами попередніх інстанцій, на думку захисника, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК в частині не встановлення умислу на вбивство двох осіб.

Вважає, що поза увагою апеляційного суду залишились відомості про те, що об`єднання кримінального провадження № 0003446 за фактом замаху на вбивство ОСОБА_8 та кримінального провадження № 0003435 за фактом вбивства ОСОБА_9 було здійснено прокурором ОСОБА_10 , який не входив до складу групи прокурорів та не мав відповідних повноважень. Внаслідок цього, на думку захисника, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003446 не проводилось уповноваженими особами, а зібрані у кримінальному провадженні № 0003435 докази не можуть бути використані у кримінальному провадженні № 0003446. Прокурором, на думку захисника, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні замаху на умисне вбивство ОСОБА_8 .

Протокол впізнання за фотознімками від 03 червня 2020 року, на думку захисника, є недопустимим доказом, оскільки потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні дав показання, що до проведення впізнання слідчий показував йому фотокартку ОСОБА_7 як особи, яка вчинила злочини, а також через те, що на момент пред`явлення фотокарток для впізнання ОСОБА_7 був затриманий та нічого не перешкоджало слідчому пред`явити його для впізнання особисто.

Протоколи оглядів ділянки місцевості біля будинку АДРЕСА_4 від 03 червня 2020 року є недопустимим доказом, на думку захисника, оскільки додатки до протоколу у виді фототаблиці та диску не підписані понятими. Також недопустимим доказом, як зазначає захисник, є протокол огляду у приміщенні КМКЛШМД від 03 червня 2020 року, оскільки слідчий не мав права проводити його без дозволу суду, додатки до протоколу не підписані понятими, а відеозапис слідчої дії долучений до протоколу у копії, а не на оригінальному технічному носії.

Поза увагою апеляційного суду, на думку захисника, залишились доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу постанови про визнання потерпілою ОСОБА_11 від 5 червня 2020 року.

Зазначає, що висновок експерта № 081-224-2020 від 27 серпня 2020 року не відкривався стороні захисту в порядку ст. 290 КПК, а висновки експерта № 081-225-2020 від 31 серпня 2020 року і № 081-224-2020 від 27 серпня 2020 року не можуть доводити винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Вважає, що протокол слідчого експерименту від 10 липня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_8 є недопустимим доказом, оскільки проводився у кримінальному провадженні за фактом вбивства ОСОБА_9 та за інших умов - у денний час, в той час як злочин відбувся вночі. Зміст показань потерпілого ОСОБА_8 в частині обставин спричинення йому тілесних ушкоджень суперечить його показанням в цій частині, наданих під час судового розгляду. Показання ОСОБА_8 про нанесення йому тілесного ушкодження ОСОБА_7 ґрунтуються на припущеннях.

Захисник вказує на порушення судом першої інстанції порядку допиту потерпілого та свідків обвинувачення, оскільки всупереч встановленого законом порядку суд першим починав їх допитувати та виступав як сторона обвинувачення. Поза увагою суду залишилась упередженість свідка ОСОБА_12 , яка, на думку захисника, обмовила засудженого у вчиненні злочину.

Звертає увагу, що апеляційний суд не усунув розбіжності у показаннях свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , потерпілого ОСОБА_8 , письмових доказах.

Також захисник зазначає, що під час судового розгляду стороною захисту заявлялись клопотання, які суд першої інстанції розглянув формально і протокольною ухвалою відмовив у їх задоволенні без належного мотивування.

На думку захисника, апеляційним судом порушено стандарт доведення «поза розумним сумнівом».

Апеляційним судом, зазначає захисник, формально здійснено дослідження доказів, порушено засаду безпосередності дослідження доказів.

Ухвала апеляційного суду, зазначає захисник, не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника та просив ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 просили касаційну скаргу захисника задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час касаційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як із тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і з тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

За змістом статті 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у ході судового розгляду місцевим та апеляційним судами порушення процедури збирання доказів стороною обвинувачення встановлено не було.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди першої та апеляційної інстанцій забезпечили сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону, тобто дотрималися положень ст. 22 КПК.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було висунуте обвинувачення, місцевий суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів та дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому встановив, що докази у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість засудженого ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах, їх аналіз свідчить про те, що саме засуджений ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 та замах на умисне вбивство ОСОБА_8 .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із вироком, захисник подав апеляційну скаргу, доводи якої є аналогічними доводам його касаційної скарги.

В своїй скарзі захисник вказував на те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, а суд ухвалив вирок без належних, достатніх та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили його винуватість.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження, залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника.

Відповідно до статей 404, 407 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 КПК.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Апеляційний суд у межах, встановлених ст. 404 КПК, і у визначеному ст. 405 цього Кодексу порядку переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи і визнав їх необґрунтованими, навівши належні й докладні мотиви своїх висновків.

Розглянувши кримінальне провадження, апеляційний суд постановив ухвалу, у якій навів мотиви ухваленого рішення і яка відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками, викладеними в ухвалі апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що об`єднання кримінального провадження № 0003446 за фактом замаху на вбивство ОСОБА_8 та кримінального провадження № 0003435 за фактом вбивства ОСОБА_9 було проведено неуповноваженим прокурором, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Норма ч. 2 ст. 37 КПК передбачає, що прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.

Згідно з матеріалами кримінального провадження постановою першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_22 03 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 0003435 було створено групу прокурорів, до якої включено прокурора ОСОБА_10 , відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Дана обставина була встановлена судом апеляційної інстанції під час перевірки доводів апеляційної скарги захисника щодо відсутності повноважень у прокурора ОСОБА_10 щодо об`єднання кримінальних проваджень № 0003446 та № 0003435.

Також апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника, належним чином перевірив її доводи щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7 у висунутому обвинуваченні. При цьому апеляційний суд, обґрунтовуючи своє рішення, послався на досліджені в ході судового розгляду докази: показання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , протоколи слідчих дій, а саме: протокол пред`явлення трупа для впізнання, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколи проведення слідчого експерименту від 03 червня 2020 року, 10 липня 2020 року, протоколи оглядів місця події від 03 червня 2020 року, 05 червня 2020 року, протоколи обшуків від 03 червня 2020 року, протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 13 листопада 2020 року, висновки експертів: № 081-225-2020, № 081-224-2020, №042-1092-2020, № 071-55-2020, № 071-54-2020, № 071-56-2020, № 021-1262-2020, № 375 від 09 липня 2020 року.

При цьому апеляційний суд зазначив, що результати огляду місця події та результати медичних та медико-криміналістичних експертиз узгоджуються з вказаними показаннями щодо місця та знаряддя спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

Зокрема, відповідно до висновку експерта № 021-1262-2020 від 5 жовтня 2020 року смерть потерпілого ОСОБА_9 настала від проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням легень та серця, що призвело до внутрішньої і зовнішньої кровотечі з розвитком крововтрати.

Згідно з висновком експерта №042-1092-2020 від 20 серпня 2020 року у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення живота, яке спричинене гострим предметом, могло утворитись 03.06.2020 та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Відповідно до висновків експертів № 071-55-2020 та № 071-54-2020 на куртці потерпілого ОСОБА_8 , блузі і футболці потерпілого ОСОБА_9 виявлено пошкодження, які могли утворитись від дії колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа. Близькі морфометричні ознаки та однакові нашарування заліза свідчать про можливу дію одного клинка ножа на одязі потерпілих.

Відповідно до висновків експертів № 081-225-2020 та № 081-224-2020 на одязі та рушниках, вилучених за місцем проживання засудженого ОСОБА_7 , знайдена кров людини, яка за своєю груповою належністю та наявністю антигенів могла походити як від потерпілого ОСОБА_8 , так і від потерпілого ОСОБА_9 .

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про те, що потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було спричинено ножові поранення засудженим ОСОБА_7 під час бійки, яка відбулась приблизно о 00 год 32 хв біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 на ґрунті особистих неприязних стосунків. Саме засуджений ОСОБА_7 на початку конфлікту, який відбувся за вказаною адресою, погрожував потерпілому ОСОБА_8 і свідку ОСОБА_13 ножем, примусив їх вийти з квартири, а надалі застосував вказаний ніж у бійці, яка виникла поблизу під`їзду вказаного будинку між ОСОБА_15 і засудженим ОСОБА_7 з одного боку та свідком ОСОБА_13 , потерпілими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з іншого боку. Покладені судом в основу обвинувального вироку докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, та підтверджують висунуте ОСОБА_7 обвинувачення.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що висновок експерта № 081-224-2020 від 27 серпня 2020 року не відкривався стороні захисту в порядку ст. 290 КПК, є необґрунтованими.

У цьому провадженні апеляційний суд встановив, що доказів того, що сторона обвинувачення на стадії виконання вимог ст.290 КПК не здійснила відкриття будь-яких доказів стороною захисту не надано.

Доводи касаційної скарги захисника про недопустимість як доказів протоколів слідчих і процесуальних дій через те, що додатки до них у вигляді фототаблиць та дисків не містять підписів понятих та відомостей про ознайомлення з їхнім змістом, також були предметом перевірки апеляційного суду.

За результатами перевірки апеляційний суд дійшов висновку, що порушення спеціальної норми ч. 3 ст. 105 КПК щодо виготовлення, упакування і засвідчення підписами додатків органами досудового розслідування допущено не було, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Також є необґрунтованими доводи касаційної скарги захисника щодо недопустимості як доказу протоколу впізнання за фотознімками від 03 червня 2020 року з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Зі змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 3 червня 2020 року (т. 1, а. п. 194-195) убачається, що слідчий у приміщенні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги у період часу, який зазначений у протоколі, у присутності двох понятих, яким відповідно до статей 11, 13, 15, 66, 223 КПК роз`яснені їхні права й обов`язки, провів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Перед пред`явленням особи для впізнання слідчий з`ясував у потерпілого ОСОБА_8 чи може він впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу. На запитання слідчого свідок повідомив, що зможе впізнати цю особу за рисами обличчя, формою носа, формою підборіддя, розрізом очей. На запитання, чи впізнає він когось з осіб, зображених на фотознімках, потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що впізнає особу, яка зображена на фотознімку № 4. Згідно з довідкою до протоколу, на фотознімку № 4 зображений засуджений ОСОБА_7 .

Цей факт зафіксовано в протоколі, який підписаний потерпілим, а також понятими. Зауважень та доповнень до протоколу від учасників слідчої дії не надходило.

Безпідставними також є доводи сторони захисту про те, що у порушення вимог ч. 6 ст. 228 КПК слідчим не обґрунтовано необхідність впізнання за фотознімками, оскільки на момент пред`явлення фотокарток для впізнання ОСОБА_7 був затриманий та нічого не перешкоджало пред`явити його для впізнання особисто. Положення вказаної норми процесуального закону не встановлюють обов`язку обґрунтування слідчим щодо проведення впізнання. За приписами ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності і уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом, з дотриманням порядку їх здійснення, що додержані в цьому провадженні.

Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та, зазначивши підстави ухваленого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК . Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3